VARVET
Välkommen till Varvet.
Jarmo Sormunen Pastor
Vi fortsätter undervisningsserien Med Andra Ord och -
talar om Jesu liknelser. Den här gången -
är ämnet "SMS till himlen".
Många har en eller flera mobiltelefoner. Vi använder -
den för att ringa, skicka SMS... Ursäkta jag fick ett meddelande!
Jag måste... aha... ja... Jag måste svara nu -
annars funkar det inte. OK... så där... bra!
Vi använder den för att skicka meddelanden -
och när vi SMS:ar förväntar vi oss ett svar.
Om svaret inte kommer försöker vi igen.
Ett ögonblick! Ursäkta. Det var samma igen.
Den larmar hela tiden om den inte är avstängd.
Ett ögonblick bara. Så där... och så... ja!
Har du märkt att SMS har förmågan att tränga sig före allt annat.
Så är det inte med telefonsamtal. Man kan svara på dem senare.
Men ett SMS vill man svara på direkt.
Böner är som "böne-SMS" till Gud.
Och Gud tänker aldrig: "Äh, det svarar jag inte på... och inte det."
Han tar dem alltid på allvar och Han svarar på våra böner -
även om det dröjer lite.
Den här gången ska vi jämföra telefonsamtal och SMS med böner.
Välkommen att vara med!
Lukas skriver i 18:e kapitlet av sitt evangelium, vers 1: -
"Jesus berättade för dem en liknelse för att visa att -
de alltid ska be utan att tröttna."
Strax innan talade Jesus om sin återkomst.
I väntan på Jesus är bönen viktig. Utan den är vi inte redo -
för Hans plötsliga återvändande.
Därför uppmanade Jesus till ständig bön.
Vi kan närma oss Gud i allt. Alltid. Gud har inga jourtider.
När vi ringer upp den himmelska växeln får vi aldrig höra: -
"Ett ögonblick! Var god dröj."
Gud har alltid telefontid.
Jesu uppmaning att "alltid be" betyder inte att vi ständigt ska -
ligga på knä. Det handlar om attityden, förbindelsen till Gud.
Jag kan just nu vara i kontakt med Gud, vilket jag också är.
Och jag ber hela tiden. Jesus uppmanade oss också att -
"be utan att tröttna". Det är lätt att tröttna på att be.
Särskilt ju mer vi närmar oss Jesu återkomst för desto galnare blir -
världen och desto svårare blir det för en kristen att vaka, -
följa Jesus, uppfylla Hans Ord och göra det rätta.
Det blir tröttsamt. Särskilt mot slutet.
Det dyker upp saker som stör förbindelsen till Gud och -
får oss att fästa uppmärksamheten åt helt annat håll än på Jesus.
Gud behöver inte våra böner. Eller jag skulle vilja säga att -
GUD behöver dem inte. Vi behöver dem själva.
Bönen har ofta liknats vid en båt. Vi sitter i en liten båt och möter -
ett stort fartyg. Vi kastar över en tamp och drar fartyget till oss.
Nej. I själva verket drar vi oss själva närmare Gud.
Den lilla båten rör sig. Inte det stora fartyget.
Ibland tycker den kristne att bönen inte hjälper. Att Gud inte lyssnar.
Vi märker inte att vår båt rör sig närmare Gud när vi ber.
I Luk 18:2-5 fortsätter Jesus: "I en stad fanns en domare som -
varken fruktade Gud eller hade respekt för människor.
I samma stad fanns en änka som kom till honom -
gång på gång och sade: Ge mig rätt mot min motpart!
En tid ville han inte, men sedan sade han till sig själv: -
Även om jag inte fruktar Gud eller har respekt för människor -
ska jag ändå ge den här änkan rätt, eftersom hon är så besvärlig.
Annars pinar hon till slut livet ur mig med sitt springande."
I varje stad fanns förr i tiden ett äldsteråd som bestod av tio män -
som bland annat redde ut saker mellan människor.
Senare, på mindre orter i Israel, skötte en person uppgiften.
Uppenbart var det inte frågan om en advokat utan en domare -
som löste tvister mellan folk.
Jesus beskriver domaren på två sätt: han fruktade inte Gud och -
brydde sig inte om vad folk tänkte eller sa om honom.
Han struntade i sitt rykte. Han struntade i folk överhuvudtaget.
Han verkade se folk som luft och antingen som -
ett nödvändigt ont eller ett nyttoredskap.
Den här mannen var självisk och ond.
Domarna hade den dåliga vanan att ta emot mutor.
Saker flöt på lättare om klienten hade pengar att smörja med.
Och i ganska många länder finns den vanan än i dag.
Dessa två drag hör ihop. Om någon inte fruktar Gud -
är hans attityd mot medmänniskorna också hård och obarmhärtig.
Kärlek är från Gud säger Johannes (1 Joh 4:8): "Den som inte älskar -
har inte lärt känna Gud, för Gud är kärlek."
Vår verkliga relation till vår nästa beror på vår relation till Gud.
Vår tids människor fruktar inte Gud och respekterar inte sin nästa.
Så ju mer vi närmar oss den sista tiden desto mer hårdnar attityderna.
En av domarens klienter, änkan, hade inga pengar att smörja med.
Därför hade domaren ingen brådska att reda ut hennes ärende.
I den kulturen var en änkas ställning ofattbart låg.
Inte utan anledning uppmanade Mose lag till att ta väl hand om -
änkor och föräldralösa. De föll mellan stolarna.
Om domaren inte förde änkans talan i tvisten hade hon ingen chans.
Till slut insåg kvinnan att domaren inte skulle agera utan mutor.
Hon gick över till utmattningstaktik.
Jag kan se hur hon varje morgon stod utanför domarens kontor och -
gick sist på kvällen. Ständigt försökte hon få tala med domaren.
Det är klart att det var störande för domaren.
Sakta men säkert förmörkades hans dagar av vetskapen om att kvinnan -
alltid var där och alltid störde honom. Andra visste det också.
Saken komplicerades av att domaren visste att han gjorde fel.
Hos oss skulle en domare få stå till svars för sådant beteende.
Det vore tjänstefel.
Finland tillhör världens minst korrumperade länder.
I många andra länder är problemet mycket större.
Även här har domare möjlighet att i viss mån bestämma vilka ärenden -
som ska behandlas och vilka inte.
Men... jag känner några domare och det är ganska strikt att ärenden -
ska behandlas när de kommer in. Det är ganska litet spelrum.
Men i Finland har alla rätt till en objektiv rättstillämpning -
och rättsskydd.
Har man inte råd med en advokat så utses ett rättshjälpsbiträde.
I praktiken kan pengar ändå vara avgörande för med mycket pengar -
kan man köpa skickliga advokater. En dålig advokat kan skada målet.
Gud svarar på den föräldralöses, änkans och den fattiges rop.
Han driver de sinas sak. Alla är bedjare av samma sort som änkan.
Vi kan inte muta Gud varken med pengar eller dåd.
Enda sättet är att be Gud förbarma sig över oss om och om igen.
Ändå tvivlar även Guds egna på Hans vilja och -
inbillar sig att Han är en orättfärdig domare. En despot som inte orkar -
svara på böner. Ungefär som vi familjefäder eller -mödrar som -
ibland inte orkar eller har lust att göra det barnen ber om.
De ropar från andra sidan huset och förväntar sig att pappa eller mamma -
ska rusa dit för att höra vad de vill. Men vi har inte lust.
"Kom hit om du vill något!"
Vi tänker så om Gud: "Kom hit om du vill något! Sitt inte där och ropa!"
Nej. Gud hör och Han skyndar alltid, ursäkta uttrycket, -
med spetsade öron för att höra vad vi ropar och ber om.
Gud svarar men inte alltid som vi vill.
Han går inte att muta. Han utpressar inte de sina och... -
ändå hör och svarar Han. Helt säkert.
Så... om den orättfärdiga domaren ändå gick med på att hjälpa änkan, -
hur snabbt lyssnar och hjälper inte Gud dem som ropar på Honom?
Gud vill lyssna på dig och hjälpa dig.
Han dröjer inte med bönesvar även om det ibland känns så.
Han har sin tid men Han hör och Han svarar.
Hur många gånger ska vi behöva bli överraskade av att Gud svarar?
Jag har blivit förvånad många gånger nyligen: "Oj, Herre, Du svarar!"
"Det var ju det här vi bad om nyss! Och nu är det här!"
Gud svarar.
Jesu ord har med Hans återkomst att göra.
Särskilt då kommer de kristna att vara förtvivlade.
Åtminstone frestade till förtvivlan. Och... när Jesus kommer -
så kommer Han snabbt och säkert. Och Han ser till dem som -
ropar på Honom och förlitar sig på Honom.
Vad förutsätter en bön som behagar Gud? Tro!
Tro på att Gud hör och svarar i sinom tid.
I Jakobsbrevet säger Jakob att den som ber om något må göra det i tro -
utan att tvivla. För den som tvivlar är som havets våg som vinden -
för hit och dit. En sådan person ska inte tro sig få något av Gud.
En man med dubbelt sinne vacklar på alla vägar.
Jakob uppmuntrar till att lita på att när du ber, skickar en blixtbön -
eller SMS-bön så kan du förvänta dig att Gud svarar. Han svarar.
I Luk 18:9 står det: "För några som var säkra på att -
de själva var rättfärdiga och som föraktade andra -
berättade Jesus också denna liknelse:"
Sin andra liknelse om bönen riktade Jesus till -
några självrättfärdiga åhörare.
Vi vet inte närmare vilka de var. Texten antyder fariséer.
Eller i alla fall något åt det hållet.
Vad bekymrade dessa åhörare? Vilket problem svarade liknelsen på?
Tidigare pratade vi om att liknelser ramas in av en viss -
bakgrund och en händelse. Det finns också minst ett problem -
som Jesus lyfter fram och svarar på.
Vilket problem svarade denna liknelse på?
På det att Jesu åhörare var självrättfärdiga.
Texten säger att Han talade till "några som var säkra på -
att de själva var rättfärdiga och som föraktade andra".
Dessa drag brukar hänga ihop. Det kallas högmod.
De trodde sig vara rättfärdiga.
Rättfärdighet är att uthärda Guds prövning. Att vara syndfri.
Hurdan är en rättfärdig person? Ren och oskyldig.
Var de här människorna verkligen rättfärdiga... eller inte?
Nej. De ansåg sig vara det men i själva verket -
var de inte goda nog för Gud.
I vilken mån präglas vårt samhälle av högmod och självrättfärdighet?
Påtagligt!
Det är en tid av högmod både samhälleligt och religiöst.
Samma attityder har också trängt in i kristenheten.
Även vi kristna blir lätt högmodiga, självrättfärdiga och föraktar andra.
Och om detta handlar Jesu liknelse om de två bedjarna.
(Luk 18:10) "Två personer gick upp till templet för att be.
Den ene var farisé och den andre tullindrivare."
Två män gick upp till templet på berget i Jerusalem för att be.
Templet i Jerusalem var enligt judarna den enda rätta platsen -
för att be till den levande Guden.
De menade att där var det säkert att Gud skulle höra bönerna.
I Joh 4 talas det om mötet med den samariska kvinnan.
Vi talade om det i första avsnittet av den här serien.
Där betonas att en bön som behagar Gud inte är platsberoende.
På den tiden trodde man att för att Gud ska höra din bön ska du gå -
till templet och be högt och ljudligt.
Om andra också hör gör det inte så mycket.
Den ene av bedjarna, farisén, följde uppmaningen.
Fariséerna var sin tids religiösa elit.
De var lagkunniga och många var skriftlärda.
De ville göra sin tro på Gud verklig. De var i sanning troende.
De försökte följa Mose lag bokstavligt.
Dessutom åtog de sig att följa många andra lagtolkningar och traditioner.
Att följa regler och heliga seder var för dem att tjäna Gud.
Det handlade inte om hjärtats relation till Gud.
Jesus jämförde dessa två människor inför Gud.
I Luk 18:11-12 läser vi: "Farisén stod och bad för sig själv: -
Gud, jag tackar dig för att jag inte är -
som andra människor: roffare, brottslingar, äktenskapsbrytare -
eller som den där tullindrivaren.
Jag fastar två gånger i veckan, jag ger tionde av allt jag får in."
Tempelområdet var indelat i så kallade förgårdar.
Det allra heligaste var inuti tempelbyggnaden och omkring det -
låg prästernas förgård, sedan de judiska männens förgård och -
utanför den var kvinnornas och därefter hedningarnas förgård.
Alla andra befann sig helt utanför templet.
Mellan kvinnornas och hedningarnas förgårdar fanns -
en stenmur och skyltar som varnade hedningarna för att gå över gränsen.
De rättfärdiga fariséernas högst värderade böneplatser låg -
intill muren som skiljde männens förgård från prästernas.
Där bad de allra största bedjarna.
Och fariséerna bad inte tyst utan med hög och tydlig röst, -
så vackert och mångordigt som möjligt.
Uttrycket "att be för sig själv" betyder på originalspråket att -
farisén bad för sin egen skull, för att framhäva sig och sin heder.
Hans bedjande var i det närmaste skryt.
Det var inte en tacksamhetsbön mer än till namnet.
Han tackade inte Gud för vad Han gjort utan han tackade sig själv.
Han jämförde sig med mänskliga mått. Inte med Guds mått.
Och han hade kommit fram till att han var bättre än andra.
Han föraktade öppet syndare som exempelvis tullindrivaren bredvid.
Tullindrivaren tackade inte sig själv och inte Gud heller.
Han bad om nåd.
Han åberopade inget hos sig själv för att förtjäna nåden.
Det var en bön från en syndare som förlorat ansiktet.
Det var en bön utan förväntningar som bara höll fast vid Guds nåd.
Jesus sa till åhörarna (Luk 18:14): "Jag säger er: Han gick hem -
rättfärdig, inte den andre. Var och en som upphöjer sig -
ska bli förödmjukad, men den som ödmjukar sig ska bli upphöjd."
Vems bön hörde Gud? Bådas!
Hur påverkade bönen farisén? Vad åstadkom den i honom?
Praktiskt taget ingenting.
Hur påverkade bönen tullindrivaren? Hans relation till Gud ändrades.
Han rättfärdigades. Han räknades till dem som utstått prövning.
Han höll fast vid Guds nåd och inte vid sin egen rättfärdighet.
Han upphöjde inte sig själv utan ödmjukade sig.
Vad innebär det att upphöja sig själv? Det är -
att förlita sig på det man själv har uppnått andligt.
Farisén upphöjde sig över andra och erkände inte sin egen syndighet.
Som en följd av det förödmjukades han. Han blev inte rättfärdigad.
Vad är det då att ödmjuka sig? Att acceptera att man är syndig.
Att erkänna sin egen synd och syndighet.
Tullindrivaren var ärlig och visade sig öppet som en syndare inför Gud, -
accepterade den stämpeln och som en följd av det upphöjdes han.
Han blev delaktig i Guds rättfärdighet.
På vilka grunder anser du dig vara god nog för Gud?
För Gud duger bara fullkomlighet.
Jesu helighet.
Och det är den vi får hänvisa till när vi SMS:ar Gud.
När vi ber eller skickar e-post med lite längre böner -
eller skriver brev med ännu längre böner och så vidare.
Vi får gömma oss bakom att Gud hör för Jesu skull.
Inte för att "det är Jarmo här som pratar, lyssna på mig" utan -
"lyssna på mig för Jesu skull".
Då svarar Gud. När vi närmar oss Gud i Jesu namn och åberopar -
Jesu förtjänster, kommer den himmelska växeln inte att svara: -
"Ett ögonblick!", "Ett ögonblick..." -
utan "Jag kopplar!", "Jag kopplar!".
För Jesus har kommit för att förbarma sig över syndare.
Han har kommit för att dö för oss syndiga.
Vi får hänvisa till det när vi närmar oss Gud.
Vi ber tillsammans.
Tack Herre för att Du lyssnar på oss även nu.
Du spetsar alltid öronen mot oss. Du väntar otåligt: "När kommer -
barnen till Mig? När kommer de för att träffa Mig?
Och Herre Du väntar hela tiden. Tack Jesus för att Du svarar på -
våra meddelanden, rop och böner. Hos Dig är det aldrig stängt.
Du svarar alltid. Tack för att Du även i denna stund hör och -
vi ber att du ska höra bönen från någon som tänker: -
"Mig hör Gud i varje fall inte." Tack för att Du hör och -
tack för att Du svarar. Herre förlåt oss för att vi ofta -
hänvisar till egna förtjänster, till självrättfärdighet eller -
något annat när vi närmar oss Dig. Tack Jesus för att jag får -
som Din egen får förkunna förlåtelse.
Tack för att vi får hänvisa till Jesu verk när vi närmar oss Dig.
Amen.
Tack för att du var med på Varvet i dag.
Vi fortsätter med liknelserna nästa gång.
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
Tack för att du stödjer oss. Vi ses igen!
Tills dess. Var rikligt välsignad! Hej då!
Översättning: Marita Bäckvall Himlen TV7