VARVET
Ibland kan det kännas som om ingen bryr sig om hur vi mår.
Jarmo Sormunen Pastor
Ensamma tvingas vi bära vår börda -
och vi undrar ofta om inte ens Gud bryr sig.
Bryr sig inte ens Gud?
När en naturkatastrof ödelägger tiotusentals människors liv -
tvivlar många på Guds kraft och vilja att hjälpa.
Är Gud intresserad av oss?
Gud var så intresserad av oss att Han var beredd att kliva in på -
vårt territorium och störa vår frid.
Han var redo att bemöda sig -
och Han är fortfarande villig att komma dit ingen annan vill gå.
Han är även villig att älska det som andra skyr -
eller tröttnar på.
Välkommen till Varvet!
Nu börjar undervisningsserien "Med andra ord" -
där vi går igenom Jesu liknelser, -
deras bakgrund och budskap.
Den här gången ska jag tala om törst -
och om ett mycket omtalat möte.
I sitt evangelium skriver Johannes: (Joh 4:1-6) -
"När Jesus fick veta att fariseerna hade hört -
att han vann fler lärjungar och döpte fler än Johannes -
- men det var ... hans lärjungar som döpte -
lämnade han Judeen och vände tillbaka till Galileen.
Han måste då ta vägen genom Samarien -
och kom till en samaritisk stad som heter Sykar, -
nära det jordstycke som Jakob hade gett åt sin son Josef.
Där fanns Jakobs brunn.
Eftersom Jesus var trött av vandringen, satte han sig -
där vid brunnen. Det var omkring sjätte timmen."
Johannes ser en tydlig plan i Jesu handlingar.
Han råkade inte bara hamna i situationer -
utan Gud hade kontrollen hela tiden.
Man hade lagt märke till Jesus i Judeen och det var tillräckligt.
Om Han stannat längre hade Han riskerat att -
i förtid råka i konflikt med de judiska ledarna.
Det hade också kunnat leda till en onödig motsättning mellan -
Johannes och Jesus verksamheter.
Jesus klev åt sidan.
Det var bättre att gå norrut än att stanna i Jerusalem.
Det fanns minst två vägar från Jerusalem till Galileen.
Den rakaste vägen gick genom Samarien.
Den andra vägen korsade Jordanfloden och rundade området.
Judarna valde oftast den längre vägen för att undvika -
kontakt med samariterna, som sågs som hedningar och orena.
På den tiden hade Samarien ingen -
tydlig position i romarriket utan tillhörde provinsen Judeen.
Befolkningen var ett mångkulturellt blandfolk och -
judarna föraktade dem som ett slags halvhedningar.
Delvis på grund av detta utvecklades i Samarien -
en egen blandreligion. Ett religiöst system -
vars centrum låg vid berget Gerissim.
Samariterna trodde på Abrahams, Isaks och Jakobs Gud.
Även de väntade på Messias, som var mer profet och laggivare än furste, -
för deras bibel bestod endast av de fem Moseböckerna.
I Samarien fanns ändå en stark Messias-väntan.
Vägen hade beretts för evangeliet.
Redan genom sitt vägval visade Jesus att Guds kärlek når ut -
till alla oavsett ras, hudfärg eller kön.
Tillämpar vi det på vårt liv idag -
kan vi fråga oss om vi är redo att möta dem -
som inte ser på andlighet på samma sätt som vi.
Exempelvis i Helsingforsområdet bor ett par miljoner invånare -
som inte personligen känner Jesus.
Det är frestande att bortse från dem -
och leva som om allt vore frid och fröjd, -
sitta tyst på tunnelbanan som alla andra,
stirra stint i gratistidningen -
och bläddra i den tills man är framme.
Ändå går varje vecka hundratals människor mot fördömelsen.
Älskar vi dessa grannar, vänner och släktingar tillräckligt för att -
vara beredda att ta risken att bli missförstådda?
Är vi redo att förmedla den goda nyheten när tillfälle ges?
Det kan innebära att öppna munnen vid kaffebordet när någon frågar -
varför Gud tillåter massmord, orkaner eller krig.
Det kan leda till att vi blir sedda som trångsynta.
Men också till att en vän börjar söka Jesus.
För längtan efter Jesus finns redan i alla människors hjärtan -
även om den kan sitta långt inne.
Staden Sykar låg längs färdvägen.
Området tillhörde Jakobs och Josefs stam.
Jakob var en betydelsefull person för invånarna.
Enligt 1 Mos 48 hade Jakob låtit gräva en brunn där.
Jakob var samariternas främste patriark.
Josefs ben begravdes några hundra meter från brunnen.
Än i dag besöker turister platsen.
Trakten var ett mycket heligt område.
Det var mitt på dagen och solen var som hetast.
Jesus var trött och törstig.
Och trots att Han är Gud löd Han som människa under -
normala naturlagar så Han blev trött och vilade.
Då brukade lärjungarna ge Honom vatten.
Men nu var de i staden för att skaffa mat.
Förutsättningarna för mötet var klara.
Även i dag bereder Gud tillfällen för våra möten.
En gång i tiden evangeliserade jag med Jukka Leppilampi.
Vi reste runt på festivaler och sjöng tillsammans.
Jag minns särskilt en gång. Vi stod och pratade när en ung man -
kom och ställde sig på andra sidan staketet.
Jukka sa till mig: "Han är en sökande."
"Hur vet du det?" undrade jag.
"Ofta när människor kommer fram av sig själva för att prata -
är de inne i en period av sökande."
Och så var det för den unge mannen.
Hans närmaste hade blivit frälsta och även en annan släkting.
Hans sökande kring andlighet var intensivt.
"Du hade rätt!" sade jag. Jukka hade ofta rätt.
Många funderar över andliga frågor.
Något händer i livet som startar processen.
Om vi ber att Gud ska använda oss -
så leder Gud oss till möten med sådana människor.
Människor som är inne i en period av sökande.
Det var det som inträffade vid brunnen i Samarien.
Texten fortsätter så här: (Joh 4:7-15) -
"Då kom en samaritisk kvinna för att hämta vatten.
Jesus sade till henne: 'Ge mig att dricka.'
Hans lärjungar hade gått in i staden för att köpa mat.
Den samaritiska kvinnan sade...: 'Hur kan du som är jude -
be mig, en samaritisk kvinna, om något att dricka?'
Judarna umgås inte med samariterna.
Jesus svarade...: 'Om du kände till Guds gåva och vem det är-
som säger till dig: Ge mig att dricka, då skulle du ha bett honom -
och han skulle ha gett dig levande vatten.'
Hon sade: 'Herre, inte ens en skopa har du, och brunnen är djup.
Varifrån får du då det levande vattnet?
Inte är väl du förmer än vår fader Jakob, som gav oss brunnen och... -
drack ur den, liksom hans söner och hans boskap?'
Jesus svarade henne: 'Var och en som dricker av det här vattnet -
blir törstig igen. Men den som dricker av det vatten jag ger honom -
skall aldrig någonsin törsta. Det vatten jag ger skall i honom bli -
en källa, som flödar fram och ger evigt liv.'
Kvinnan sade till honom: 'Herre, ge mig det vattnet, så att jag inte -
blir törstig och behöver gå hit och hämta vatten.'"
Vanligtvis gick kvinnorna till brunnen gruppvis.
I det patriarkala samhället blev de lätt diskriminerade och förtryckta.
Därför gick de tillsammans när de skulle hämta vatten.
Den här kvinnans tvivelaktiga rykte var nog orsaken till -
att hon var där ensam vid den hetaste tiden på dagen, -
då ingen annan bar på tunga vattenkärl.
Då kunde hon vara säker på att få vara ifred.
Ingen skulle ropa eller kasta sten efter henne.
Men Jesus pratade med kvinnan och bad henne om en tjänst.
Det var oerhört ovanligt för en judisk man.
Oerhört ovanligt att en man talade med en kvinna.
Ännu ovanligare för en judisk man att tala med en samaritisk kvinna.
Och ber henne dessutom om en tjänst!
Det formella skälet var att Jesus saknade ett kärl.
Men det verkliga skälet var att Jesus ville möta den här kvinnan.
Kvinnan blev överraskad av Jesu beteende.
Att en judisk man tilltalade en samaritisk kvinna.
Dessutom förbjöd de rabbinistiska lagarna -
uttryckligen judar att dela kärl med samariter.
För då blev man oren.
När Han fått kvinnans uppmärksamhet väckte Han hennes nyfikenhet.
"Om du visste vem jag är skulle du vara ännu mer chockerad.
Då skulle du be mig om vatten istället för tvärtom."
Uttrycket levande vatten användes om rinnande vatten.
Till exempel vattnet ur kranen som vi dricker ur glas eller andra kärl.
Det är levande vatten.
Det är inte stillastående, orent vatten.
Men Jesus använde uttrycket i dubbel bemärkelse.
Enligt arkeologerna var Jakobs brunn -
en av de djupaste i Mellanöstern.
Så kvinnans fråga var relevant.
"Hur skulle du hämta upp vatten utan kärl?"
Om Jesus nu skulle lyckas hämta upp vatten utan ett kärl -
så måste Han vara större än Jakob -
som ju var tvungen att gräva djupt för att få vatten.
Därför måste Jesu ord ha låtit åtminstone lite löjeväckande.
Jesus svarade henne att "Jakobs källvatten -
tillfredsställer behovet en kort stund -
men hettan och tröttheten tar ut sin rätt igen.
Men mitt vatten tillfredsställer din andliga törst."
Jesu levande vatten skulle inte bara släcka törsten -
utan skulle hos den som drack av det öppna en inre källa -
som flödar av vatten till det eviga livet.
För att få del av det eviga livet måste kvinnan först möta -
sanningen om sig själv och sin syndighet.
Därför ledde Jesus in samtalet på det personliga planet.
(Joh 4:16-24) "Han sade: 'Gå och hämta din man och kom hit!'
Kvinnan svarade: 'Jag har ingen man.'
Jesus sade: 'Du har rätt när du säger att du inte har någon man.
Fem män har du haft, och den du har nu är inte din man.
Det du sade är sant.'
Kvinnan sade: 'Herre, jag märker att du är en profet.
Våra fäder har tillbett på detta berg, och ni säger att den plats -
där man skall tillbe finns i Jerusalem.'
Jesus svarade: 'Tro mig, kvinna, den tid kommer, då det varken är -
på detta berg eller i Jerusalem som ni skall tillbe Fadern.
Ni tillber vad ni inte känner. Vi...vad vi känner, eftersom frälsningen -
kommer från judarna. Men den tid kommer, ja, den är redan här, -
då sanna tillbedjare skall tillbe Fadern i ande och sanning.
Ty sådana tillbedjare vill Fadern ha. Gud är ande, och de som -
tillber honom måste tillbe i ande och sanning.'"
Jesus visade att Han genomskådade kvinnan.
Att Han kände hennes allra hemligaste liv.
Kvinnans största svårigheter fanns inom det sexuella området.
I hennes relationer med män.
Jesu ord hejdade henne.
"Den mannen känner mitt liv, han ser vad jag gjort."
Många har stannat upp, skrämda av insikten att Gud vet allt.
För Jesus känner till även dina största svårigheter i livet.
Han känner till alla dina felsteg även på det sexuella området.
Och när Han tar tag i något område, då gör det ont.
Men det frigör också.
Det är underbart att Han ser våra synder -
och liksom trycker fingret, ja även i denna stund, -
på ditt samvete på något område.
Han visar på att du skulle behöva förnyelse inom det området.
Du behöver det för att kunna få förlåtelse.
Han har makten att kunna förlåta.
Kvinnan gav inte efter genast. Hon ställde en intellektuell fråga.
Hon tog upp något helt annat, uppenbarligen för att leda samtalet -
till lite tryggare ämnen.
Hon liksom prövade Jesus.
Den gamla stridsfrågan om den rätta platsen för tillbedjan passade bra.
Judarna ansåg att Jerusalem var rätt plats för att möta Gud.
För att vara riktigt säker skulle det vara templet i Jerusalem.
Medan samarirterna sade att man skulle bege sig till -
berget Gerissim och templet som fanns där.
Jesus synade motargumentet och sade att i denna fråga -
hade judarna rätt.
Men att det saknar betydelse eftersom alla kan -
möta Gud där man befinner sig.
Genom evangeliet och Jesu försoningsarbete -
är bönen och frälsningen inte bundna till en plats.
Det viktigaste är inte var eller hur du ber -
utan med vilken inställning du ber.
Det viktiga är att adressera rätt och att be i ande och sanning.
Det är sådan tillbedjan Gud vill ha.
Ibland är människors teologiska frågor -
ett försök att byta samtalsämne.
När det blir för personligt, när Gud blir personlig, -
blir ett teologiskt problem en bra undanflykt.
Ofta är det sammankopplat med ett verkligt problem.
Det är viktigt att svara på alla frågor, inte -
avfärda med: "Bara tro så ordnar det sig nog. Fråga inte."
Det är viktigt att se bakom frågorna.
Men för kvinnan var det ett sätt att föra samtalet till tryggare ämnen.
(Joh 4:25-30) "Kvinnan sade till honom: 'Jag vet att Messias -
skall komma, han som kallas Kristus. När han kommer, -
skall han förkunna allt för oss.'
Jesus sade till henne: 'Det Är Jag, den som talar med dig.'
Just då kom hans lärjungar, och de blev förvånade över att -
han talade med en kvinna, men ingen frågade vad han ville henne -
eller varför han talade med henne. Kvinnan lät sin kruka stå och -
gick in i staden och sade till folket: 'Kom och se en man som -
har sagt mig allt vad jag har gjort. Han kanske är Messias.'
Då gick de ut ur staden och kom till honom."
(Joh 4:39-42) "Många samariter från den staden kom till tro på honom -
genom kvinnans ord, då hon vittnade: 'Han har sagt mig -
allt vad jag har gjort.'
När samariterna kom till honom, bad de att han skulle -
stanna kvar hos dem, och han stannade där två dagar.
Och många fler kom till tro på grund av hans ord, och de sade -
till kvinnan: 'Nu tror vi inte längre bara för dina ords skull.
Vi har själva hört honom och vet att han verkligen är världens Frälsare.'"
Kvinnan förstod att Jesus syftade på Messias tid.
Samariterna väntade på Messias men inte på en kung utan på en profet.
Jesus är ovanligt rakt på sak.
Han säger rent ut att "Jag är den Messias ni väntat på."
Orden gjorde intryck på kvinnan. Hon lämnade sysslorna och sprang -
in i staden, också för att lärjungarna dök upp då -
och samtalet avbröts.
Hon sprang in i staden och istället för att som tidigare smyga fram -
vågade hon, en kvinna, tala offentligt även till män -
om att "Han kanske är Messias."
Formuleringen kan ha berott på misstro eller på dogmatisk press.
Hon var ju kvinna och hade dessutom dåligt rykte.
När hon talar kan hon ju inte komma med teologiska påståenden -
som den "dåliga kvinna" hon är.
Så hon presenterar det som en idé: "Han kanske är Messias."
Kvinnan upplevde att: "Jesus ser igenom mig."
Och hon berättade för andra: "Han har sagt allt vad jag gjort!"
"Hoppsan!" tänkte då de manliga vittnena som helst inte ville höra.
Men det var tillräckligt för att väcka uppmärksamhet.
Vittnesmålet var kraftfullt och många trodde på kvinnan men -
de trodde åtminstone i någon mån också på det messianska hos Jesus.
När de väl träffat Jesus blev de personligen övertygade.
"Nu tror vi inte längre för att du säger det -
utan för att vi själva sett det."
En människa kan tro på mammas eller pappas Jesus, -
hustruns, mannens eller släktens Jesus.
Men i något skede vill Jesus möta oss personligen.
Då blir Han min Jesus.
Vi kan hjälpa någon annan till Jesus men vi kan inte -
ge någon en personlig trosrelation.
Den skapar Gud.
Ändå, när vi mött Honom som vet allt om våra liv -
och våra synder blivit förlåtna, blir Han min Jesus.
Är Jesus din Jesus?
Eller är Han fortfarande "frugans Jesus"?
"Visst har jag gått på andliga sammankomster med frugan -
men jag blir inte riktigt klok på det."
Eller är Han pappas eller mammas Jesus: "Visst har jag fostrats -
i kristen tro men något känns... Jag är inte entusiastisk över det.
De får nästan släpa mig till andliga tillställningar."
Eller är Han fortfarande barnets Jesus? Någon kanske blev troende -
som konfirmand eller på ett församlingsläger -
eller hade en kompis som blev frälst.
"Skulle det kunna vara något för mig också?"
När vi inser vår egen syndighet och att Gud ser mig precis som jag är, -
då blir Han min Jesus.
Och det är vad Han vill vara för dig just nu.
Är Han din Jesus?
Är Han din Jesus eller är Han fortfarande någon annans Jesus -
som du är lite intresserad av?
Jesus vill komma in i ditt liv. Han vill förlåta dig.
Han ser allt, precis allt. Även det där. Och Han vill förlåta.
Låt oss be tillsammans.
Käre Jesus, tack för att Du ser mig - hela mig.
Du vet allt som jag sagt, gjort och tänkt i mitt liv.
Jesus, kom in i mitt liv.
Jesus, bli min Jesus.
Bli min egen, min frälsare och skapa en relation till Dig i mitt inre.
Tack Jesus för att Du hör och för att Du svarar, -
för att jag får vara Din egen.
Herre, tack för att Du skapar denna relation och gör den väldigt nära.
Vi ber att alla som nu ber om det i sina hjärtan -
ska få en mycket nära relation till Dig.
Tack för att Du svarar Jesus. I Ditt heliga namn. Amen.
Tack för att du tittade på Varvet.
Vi fortsätter om två veckor med nya avsnitt.
Stöd Heaven TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
SMS:a "HeavenTV7 100" till 72672 (så skänker du 100 kr)
På så sätt kan du bidra till att programmet kan fortsätta att visas.
Tack för att du var med!
Och Gud vill ge oss en personlig relation till Honom.
Han väntar på det hela tiden. Även i denna stund tänker Han: -
"När ska barnen äntligen komma till mig?"
Han väntar på dig.
Vi ses igen om två veckor. Hej då!
Översättning: Marita Bäckvall Heaven Tv7