VARVET
Välkommen till Varvet.
Vi fortsätter med Uppenbarelseboken och vår serie 'Slutsignalen'.
Den här gången behandlar vi ödeläggelsen av Babylon.
Babylon är som begrepp rätt så mystiskt.
Inför det här kapitlet måste man fråga sig -
om det är fråga om en konkret eller allegorisk stad.
I Bibeln talas det i Nya Testament -
och också på andra ställen om Babylon.
Till exempel i Pertus 1 brev: "Församlingen i Babylon, -
utvald liksom ni, och min son Markus hälsar er."
Petrus skrev brevet i Rom.
Babylon innehade en gång den politiska, religiösa och -
ekonomiska makten och var sin tids stormakt.
På samma sätt var Rom hela världens stormakt då -
Uppenbarelseboken skrevs. Det var den tidens Babylon.
Också den yttersta tidens Babylon som snart, eller kanske redan nu, är -
är också en stormakt. Ett imperium som härskar över hela världen -
och vars kultur genomtränger alla folk.
En sådan kultur sprids hela tiden: den västerländska kulturen.
En gång lever detta imperium sin blomstringstid -
och en gång störtar det på ett våldsamt sätt.
Och det kommer mycket snart att störtas.
Själv tror jag att vi redan nu lever under den sista tidens Babylons -
inflytelsesfär och dess blomstringstid.
Greppet förstärks och dess kännetecken syns allt tydligare.
I Uppenbarelseboken talas det om två slags Babylon.
Det världsliga och det religiösa.
VARVET
I Uppenbarelseboken 17:1-6 skriver Johannes så här: -
"Och en av de sju änglarna som hade de sju skålarna, -
kom och talade till mig och sade: -
”Kom, jag skall visa dig domen över den stora skökan, -
som bor vid stora vatten.
Henne har kungarna på jorden horat med, -
och jordens invånare har berusat sig med hennes otukts vin.”
Och han förde mig i anden ut i öknen. Och jag såg en kvinna sitta, -
på ett scharlakansrött odjur, som var fullt med hädiska namn, -
och hade sju huvuden och tio horn.
Och kvinnan var klädd i purpur och scharlakansrött, -
och lyste av guld och ädelstenar och pärlor.
I handen hade hon en guldbägare, som var full av skändligheter, -
och smutsen från hennes otukt.
Och på hennes panna var ett namn skrivet, en hemlighet: -
det stora Babylon, moder till alla skökor och skändligheter på jorden.
Och jag såg att kvinnan var berusad av blodet från de heliga, -
och blodet från Jesu vittnen.
Och jag såg på henne med stor förundran."
Ängeln kallar denna kvinna prostituerad.
Ordet kommer från grekiskans "pernemi", att sälja.
I Gamla Testamentet ses Guds folk som Hans brud.
Trolöshet mot Gud jämställs med otukt och äktenskapsbrott.
I Jeremias bok, kapitel 3 talas det om Gud -
liksom en Gud som förskjutit sin avfälliga hustru.
"Hon såg också att jag försköt Israel, den avfälliga, -
och gav henne skilsmässobrev på grund av hennes äktenskapsbrott.
Ändå blev den trolösa systern Juda inte avskräckt, -
utan började också hon bedriva hor; -
hon vanhelgade landet med sitt otuktiga lättsinne, -
och var otrogen med beläten av sten och trä."
Jesaja kallar Guds folk, som på profeternas språk -
ofta är identiskt med Jerusalem, för sköka.
I Jesaja 1 säger han: -
"Ack, en sköka har hon blivit, den trofasta staden, -
hon som var uppfylld av rätt, en boning för rättfärdighet -
nu bor det mördare där."
Den sista tidens religiositet och kristendom -
är inte bara med äktenskapsbrottet jämförbar otrohet mot Gud -
utan andlig prostitution.
Där säljer man sig för världsliga gåvor och anseende.
Sådan religiositet är den yttersta tidens -
religiositet och "kristendom" full av enligt Bibeln.
Skökan bodde vid stora vatten.
Det torde hänvisa till folk, stammar och språk i hela världen.
Till dem som den religiösa skökan haft inflytande på -
med de makthavandes samtycke och på deras villkor.
Det är fråga om en mycket berusande religiositet.
Människorna berusar sig av den här skökans otukt.
De får valuta för sina pengar, religiositeten ger upplevelser, -
men den verkliga kontakten med Gud saknas.
Berusningen torde också hänvisa till dyrkan av avgudar -
där dryckeslag är mycket typiskt.
Enligt Upp är den yttersta tidens religiositet avgudadyrkan.
Den kan heta vad som helst men mittpunkten är inte -
den treenige Guden och Lammet -
utan den är otrogen mot den ende och rätte Guden.
I mittpunkt får vara vad som helst annat, men Kristus slängs ut.
Johannes fördes i anden ut i öknen där han såg skökan -
som ängeln hade talat om. Varför ut i öknen?
I öknen, avskilt från stadens falska liv, ståt och oväsen, -
urskildes skökan i all sin förskräcklighet.
Hon satt på ett scharlakansrött odjur.
Det grekiska ordet "kokkinos" syftar på ett -
av torkat insektskal tillverkat dyrbart rött färgämne.
I Gamla Testamentets språkbruk betydde ordet också ett syndigt liv -
som de rika och fräcka förde i sina palats.
Odjuret som Johannes såg var Antikrist -
den förkroppsligade synden.
En människa som skulle vara full av gudlöshet.
Han är odjuret som Upp berättar att steg upp ur havet -
och hade tio horn och sju huvuden och på sina horn tio kronor -
och på sina huvuden hädiska namn.
Den sista tidens religiositet, den andliga skökan, -
rider på Antikrists rygg, -
åtnjutande och utnyttjande dess makt.
Den yttersta tidens religiositet har en politisk dimension.
Det är fråga om ett mycket flagrant giftermål mellan religion och makt.
Ju närmare vi är den sista tiden och Jesu återkomst och yttersta tiderna, -
vredesskålarnas tid, desto mer -
sammanflätas religion och politik -
och religionen används allt mer som ett politikens verktyg.
Den yttersta tidens religiositet är materiellt rik.
Kvinnan var klädd i purpur och lyste av guld.
Hon hade fått sin andel av odjurets rikedom men -
det var en smutsig rikedom, skaffad med otukt, -
en köpt rikedom.
Genom religion har man alltid gjort sig mycket pengar. Ännu i dag.
Världens största religiösa samfund, katolska kyrkan, -
är ett av världens rikaste samfund.
Scientologis grundare L. Ron Hubbard sade: -
"Om du vill bli rik så grunda en religion."
Den yttersta tidens religiositet är rik och däst -
och den överger de fattiga och svaga.
Skökan var berusad av blodet från dem som tror på Jesus.
En våldsam bild.
Inte av alkohol utan av blodet från dem som tror på Jesus.
Det talar om stora förföljelser i religiositetens namn.
Antikrist kommer att i religionens namn -
utgjuta mycket heligt blod, - deras som tror på Jesus.
Under rättrogenhetens mantel har det ofta också i kristendomen -
utgjutits mycket blod men det värsta ligger framför.
Intressant är att religiositet som gått med på kompromisser -
alltid har blivit den levande trons värsta motståndare.
Kristendomens värsta motståndare är alltid före detta kristna.
Där folken berusas av skökans otukts vin -
berusas hon själv av blodet från dem som tror på Jesus.
Förföljelsen av de troende ger den sista tidens religiositet -
någon slags tillfredställelse.
Den sista tidens kyrka kommer att gå i de makthavandes ledband.
Om kyrkan gör sin andel för att få folket att underkasta sig -
de makthavande, så får den anseende och världslig rikedom.
Villkoret är att kyrkan inte beskyller de makthavande för synd.
Om så skulle ske, säger de makthavande adjö -
till kyrkan och religiositeten.
Vi är i rask takt på väg mot en sådan kristendom.
Alla kyrkors frestelse har alltid varit och kommer att vara, -
alla församlingars frestelse, är att fjäska för folkets röst -
och vända ryggen till Guds röst, Bibeln.
Det är alltid en frestelse.
Alltid har det också funnits och kommer att finnas, församlingar -
vars trofasthet mot Bibelns ord kommer på första plats.
Den är aldrig populär i något samhälle.
Den blir alltid uppläxad av de makthavande.
Den tolereras om folket tolererar religiositet.
Om folkopinionen vänds emot kristendomen så -
vänds nog stämningen mot församlingarna rätt så tvärt.
Det stora Babylon, moder till alla skökor och skändligheter på jorden.
Vissa forskare har bakom orden sett -
den romerska kejsarinnan Messalinas verksamhet.
Hon klädde sig ofta som ett fnask och sålde sig.
Allegoriskt kan man se Babylon som alla falska religioners vagga.
Många av dess religiösa tankar finns i den katolska kyrkans dogmer.
Många post-kristna irrlärors källor kan också spåras -
till den babyloniska religiositeten.
Till exempel frimurarna, antroposofi eller många ockultiska samfund.
Gemensamt för alla den sista tidens -
religiösa system, som stiger upp som svampar efter regn, -
är att de obehärskat hatar Jesus och dem som tror på Jesus.
Det här är det skäl att vara beredd på.
Församlingarna är ingalunda på väg mot någon popularitet.
Ju mera de kristna håller fast vid Bibeln och dess värden, -
desto säkrare kommer vi att bli ensamma i världen.
Desto viktigare är också församlingsgemenskapen.
VARVET
I Uppenbarelseboken 17:15-18 skriver Johannes så här: -
"Och han sade till mig: ”Vattnen som du såg, där skökan bor, -
de är länder och människomassor och folk och språk.
Och de tio hornen som du såg och odjuret, de skall hata skökan, -
och göra henne utblottad och naken, de skall äta hennes kött, -
och bränna upp henne i eld. Ty Gud har ingett dem viljan, -
att utföra hans avsikt och att med en och samma avsikt, -
ge sitt rike åt odjuret, tills Guds ord är förverkligade.
Och kvinnan som du såg är den stora staden, -
den som har kungavälde över kungarna på jorden.”
Den yttersta tidens religiositet är multinationell och universell.
Den ser ut att nå alla men har inget att säga.
Den upprepar endast de makthavandes liturgier -
och det som människorna vill höra.
Religiositet på världens villkor råkar alltid till slut -
ut för världens svek.
"Måns har nu gjort sitt, Måns kan gå nu."
Den här sanningen blir verklig senast i den yttersta tiden.
Dessa tio kungavälden reser sig mot skökan, den religiöse ledaren, -
och hans religiositet, och störtar honom.
En kristendom, eller religion i allmänhet, som smickrar -
världen är som en använd handske som efter bruk slängs.
En kompromiss med världen betalas alltid av den kristne.
Om vi kristna börjar kompromissa med världen får vi alltid betala.
En sådan kristendom och religiositet förlorar sin kraft.
Kvar blir bara besvikenhet och bitterhet.
VARVET
I Uppenbarelsebokens kapitel 18 skriver Johannes: -
"Sedan såg jag en annan ängel komma ner från himlen.
Han hade stor makt, och jorden lystes upp av hans härlighet.
Och han ropade med stark röst: -
”Störtat, störtat är det stora Babylon.
Det har blivit ett tillhåll för demoner, ett näste för alla orena andar, -
ett näste för alla orena och avskyvärda fåglar.
Ty för hennes otukts skull har alla folk fått dricka vredens vin,
och jordens kungar har horat med henne, -
och jordens köpmän har blivit rika genom hennes makt och lyx.”
Är det nu fråga om ett annat Babylon än i kapitlet 17? Ja och nej.
När det förra kapitlet skildrar det religiösa och politiska Babylon, -
det romerska förbundet, det nya Roms, Antikrists rikes förbund, -
skildras här det ekonomiska Babylons fall.
Det här är tämligen aktuellt och intressant.
Det ekonomiska, politiska och religiösa Babylon -
är rätt så svårt att skilja från varandra -
så överlappande är de i dessa kapitel.
Ängeln förkunnade här dom över Babylons andliga -
och moraliska fördärv.
Den sista tidens värld behärskas av penningen, -
pengar och pengar.
Den präglas av falsk sex, girighet, själviskhet och högmod, -
men den behärskas, inte av politik, utan av pengar.
Finland anslöt sig i tiderna till EU inte för att det var politiskt bra, -
utan på grund av pengar.
Den yttersta tiden präglas av pennigens dominans.
Det är ekonomisk otukt där ekonomiska värden placeras främst.
Vi är nu på god väg i den riktningen, -
med allt stigande hastighet, -
vilket i den yttersta tidens utveckling är ett dominant fenomen.
Allt snabbare går vi mot det som Bibeln här beskriver.
Såväl inom det religiösa som det politiska och ekonomiska området.
Allt är till salu. Alla värden kan köpas, -
bara man kommer överens om priset.
Priset avgör. Inget annat avgör än pengar och tyvärr -
är det rätt så ofta sant även i kristna kretsar.
Ändå frågar Gud oss -
om är vi mer beroende av Gud än bankkortet?
Uppenbarelseboken 18:4-8 säger så här: -
"Och jag hörde en annan röst från himlen säga: -
”Dra bort från henne, mitt folk, så att ni inte deltar i hennes synder, -
och drabbas av hennes plågor.
Ty hennes synder har tornat upp sig ända till himlen, -
och Gud har inte glömt det onda hon har gjort.
Ge henne lika för lika, ge henne dubbelt igen för hennes gärningar.
Häll upp dubbelt åt henne i den bägare där hon har blandat sin dryck.
Ge henne lika mycket plåga och sorg, -
som hon själv har omgett sig med glans och lyx.
Hon säger i sitt hjärta: ’Jag sitter som drottning, -
jag är inte änka och skall aldrig behöva sörja.’
Därför skall hennes plågor komma på en enda dag, -
död och sorg och svält, och hon skall brännas upp i eld.
Ty stark är Herren Gud som har dömt henne."
Det här torde inte vara en uppmaning att lämna något kyrkosamfund -
som det så ofta tolkas.
Det Babylon som det här talas om är framför allt -
en ekonomisk, politisk och också religiös makt.
På det här stället talas det speciellt om de ekonomiska sammanhangen -
som här till den yttersta tidens välde.
Gud varnar den yttersta tidens kristna för att identifiera sig med -
en kultur som strävar efter ekonomisk nytta och kroppslig njutning.
Det här är häftiga ord därför att vår tid är så genomträngd av -
"klokt ekonomiskt tänkande" som är pur själviskhet -
och befrämjandet av egna förmåner och njutningar.
Vi lever inte längre av glädje till glädje, -
utan av njutning till njutning.
Det är ett tankesätt där man inte är fattig, sjuk eller sorgsen.
Därför är det skäl att fråga sig om vi är beroende av Gud -
eller av detta ekonomiska system som leder oss i ledband mot sitt mål -
mot den yttersta tidens världsmakt -
där ingen längre frågar oss om vi vill.
Vad styr vårt liv, - pengar eller Herren?
Är jag beroende av mitt bankkort, eller av Gud?
Har du erfarenhet av att vara beroende av Gud?
Har du erfarenhet av Hans omsorg mitt i all nöd?
Hur Gud svarar på bön när maten är slut?
Hur Gud skickar någon till hjälp, och som ger av sitt eget, -
till och med på ett övernaturligt sätt.
Gud vill ge dig dessa erfarenheter så att när de tiderna kommer -
då vi ännu är här på jorden före Kristus tar bort oss -
och tiderna blir allt våldsammare och vi faktiskt blir beroende av Gud.
Vi lever i en tid där det anses att en ständig tillväxt är möjlig.
Nu och då hörs röster som säger att det är inte möjligt, -
någonstans kommer gränsen emot.
Bibeln ger oss gränsen.
Senast Guds dom sätter gränsen, -
för den själviskhet, den egenkärlek och det högmod, -
som styr också vår tids ekonomiska kultur.
Gud säger till oss: Vänd om!
Tänk inte alltid på pengar, utan på vad Gud har skrivit.
I Uppenbarelseboken 18:9-19 står så här: -
"Och jordens kungar, som har levt med henne i otukt och lyx, -
skall gråta över henne och klaga när de ser röken från bålet, -
och själva står på avstånd, skrämda av hennes plåga.
De skall säga: ’Ve, ve, du stora stad, Babylon, -
du starka stad, på en enda timme har domen kommit över dig.’
Och jordens köpmän gråter över henne och sörjer över henne, -
eftersom ingen längre köper deras skeppslaster, -
deras laster av guld och silver, ädelstenar och pärlor, -
linnetyger och purpur, siden och scharlakan, deras tujaträ, -
saker av elfenben och dyrbaraste träslag, av koppar, järn och marmor, -
eller kryddor, parfymer och salvor och olika slag av rökelse, -
eller vin och olja, mjöl och spannmål, eller nötkreatur och får, -
hästar och vagnar och slavar och människoliv.
De frukter som du längtade efter gick dig ur handen.
Allt som glänser och skiner har du förlorat, -
och aldrig mer kommer någon att finna det.
De som handlar med sådana varor, de som har blivit rika genom henne, -
skall stanna på avstånd, skrämda av hennes plåga, -
och gråta och klaga: ’Ve, ve, denna stora stad, som var klädd, -
i fint linne och purpur och scharlakan och lyste, -
av guld och ädelstenar och pärlor. På en enda timme, -
har all denna rikedom ödelagts.’
Alla skeppare och alla som seglar med sina varor och sjömännen, -
och alla som lever på sjöfart stannade på avstånd och ropade, -
när de såg röken från bålet: ’Var fanns maken till denna stora stad?’
Och de strödde jord på huvudet och ropade, gråtande och klagande: -
’Ve, ve, denna stora stad, som gjorde alla som har skepp på haven, -
rika med sitt överflöd. På en enda timme har den ödelagts.’"
På en enda timme har den ödelagts.
En timme är en kort tid.
En snabb och plötslig förödelse, -
drabbar den yttersta världsmakt, -
den sista tidens ekonomiska, politiska och religiösa Babylon.
Förstörelsen träffar och skadar speciellt tre människogrupper: -
ledarna, kungarna, de makthavande, -
köpmännen, och de transportansvariga.
Det vill säga: de makthavande, handeln och transporten.
Allt skildras medelst bilder från Roms blomstringstid.
Att tillämpa dessa i vår tid torde inte vara så värst svårt.
De som jämrar sig över den ekonomiska världskatastrofen -
har inte medlidande med själva Babylon utan med sig själva -
och den förlorade levnadsstandarden.
Det är inte fråga om endast en brinnande stad utan om en -
hel världsmakt, hela den sista tidens ekonomiska kultur -
störtar på en dag.
Försmak av detta fick vi då WTC-centrets torn i USA rasade -
i september 2001.
Men i den yttersta tiden är det fråga om en mångdubbelt större katastrof.
När kommer det att ske? Här ges vi igen en översikt av händelserna.
Det börjar redan före församlingen tas från jorden.
Men det fortsätter i allt snabbare takt efter det.
Men Gud har sagt: "Om inte den tiden förkortades, -
skulle ingen människa bli räddad."
Om du vill understöda programmet kan du ringa numret i rutan (Finland).
Gud välsigne dig rikligt.
Översättning: Carl Westermarck