VARAAIT
Taas on "Varaaida" aeg! Tere tulemast vaatama!
Kolmandas saates sarjast "Piibli kummalised raamatud"
tutvume ühe väga huvitava väikese raamatuga.
Enne seda natuke infot.
Piibel pole ainult üks raamat, vaid see on terve raamatukogu.
Selles on 66 raamatut, Vanas Testamendis 39 ja
Uues Testamendis 27.
Uus Testament täidab selle, mida Vana Testament lubab.
Läbi kogu Piibli jookseb punase niidina Messias, Lepitaja,
Jeesuse lepitustöö.
Sel korral keskendume ühele väiksele ja väheloetud Piibli raamatule -
Nutulauludele.
See asub umbes Vana Testamendi keskel.
Me avame seda taas vestluse kaudu.
Minu külaliseks on taas minu hea sõber, peatoimetaja Leif Nummela.
- Tere tulemast saatesse! Sa oled "Uue Tee" peatoimetaja.
Milline leht on "Uus Tee"?
- "Uus Tee" on selline leht, millel on kolm loosungit -
Piibel, äratus ja misjon.
Õpetame Piiblit, räägime äratusest ja innustame inimesi misjonitööle.
- Kas sulle meeldib see töö?
- Jaa, selles võib jälgida, mis maailmas toimub.
Mida kõike Jumal teeb nii Soomes kui välismaal.
See on innustav.
- Ma mäletan, et omal ajal kui sa läksid tööle "Uue Tee" toimetusse,
ma mõtlesin, et kuidas sa sobid sellele tööle. Oled hästi sobinud.
- Muidugi võib olla, et alguses pidi natuke sobituma, aga nüüd mulle
tõesti meeldib see töö.
- Tore! Nutulaulud on tänane raamat.
Me oleme alati vaadanud, mis selle raamatu sahtlis on.
Iga raamatu sahtlis peaks olema mingi ese, mis seda kirjeldab.
Nutulaulude sahtlis on taskurätikud. Miks taskurätikud?
- See on väga hästi valitud sümbol.
Üheski Piibli raamatus ei nuteta nii palju kui Nutulauludes.
Seal nutetakse nagu selle nimigi ütleb.
- Millistes oludes see raamat on kirjutatud?
- Nutulaulud on selles mõttes üks väga selge raamat.
See on kirjutatud Vana Testamendi ühel kõige süngemal perioodil.
Nimelt peale 586. aastat enne Kristust.
586. aastaks oli kogu Iisraeli rahvast järgi vaid väike Juuda hõim,
mis võitles suurriikidega. See hävitati täielikult.
Maatasa tehti kõik. Hävitati tempel, mis Jumala armust oli ehitatud.
Kaotati iseseisvus ja maa. Rahvas saadeti sundasumisele.
Sisuliselt viidi jõuga minema omalt maalt võõrale maale.
Nutulaulud kirjutati sellistes süngetes oludes,
kui kõik oli maatasa.
Ilmne on, et see oli Jeremija, kes selle kirjutas.
- Jeremija oli jäänud Jeruusalemma peale kogu seda kaost.
Kuidas sa kirjeldaksid seda tausta ja Jeremijat?
Kuidas Jeremija isiklikult seda olukorda koges?
- Et me mõistaks, kui dramaatiline see olukord oli
peaks kujutlema, et mingi võõras riik vallutab Soome, lammutaks maha
Helsingi Toomkiriku ja Riigikogu hoone. Ei jätaks kivi kivi peale.
Kõik oleks maatasa tehtud.
Kõik soomlased viidaks vägisi mingile teisele maale sundasumisele.
Selles olukorras Jeremija vaatab seda hävitust, seda täielikku
hävingut ja kurvastab selle pärast, et kuidas nüüd nii juhtus.
- Siin on Jeremijal ilmselt isiklikku valu, kuna ta oli hoiatanud,
et see tuleb ja tuleb ja keegi ei uskunud seda.
Ometigi ta ei rõõmustanud kui see tuli. See oli talle valus.
- Justnimelt. Ta oli vähemalt 40 aastat nutnud.
Teda kutsutigi nutvaks prohvetiks, kuna ta jutlustas ja hoiatas.
Ta vannutas inimesi, et pöörduge Issanda, oma Jumala poole.
Mitte ebajumalate poole. Nagu ütled, siis tema jutlustustöö
oli tõesti sünge, kuna mida enam ta jutlustas, seda enam tuli loobumist.
See polnud ei tema ega tema jutluse viga. Ta kuulutas ustavalt Jumala
sõna, aga inimesed ei tahtnud seda kuulda ega vastu võtta.
Nii see juhtus. Ta ei rõõmustanud selle üle sugugi.
Mitte kõige pisematki sellist, et ma ütlesin teile, et saite nüüd.
Mitte midagi sellist. Ainult tõeline südantlõhestav kurbus.
Ta ütleb, et ta süda on purustatud selle pärast, mis juhtus.
- Veel üks isiklik küsimus, enne kui läheme taas teise tünni äärde.
Kas Nutulaulud on mingil eluetapil sulle armsaks saanud või
kõnetanud sind mingil moel rohkem kui muul ajal?
- Esimene kord kui ma seda lugesin ja otsisin sealt, et ka keegi teine
on kogenud midagi südantlõhestavat, polnud päris rahvuslik katastroof.
See oli ühe kurameerimise lõpul. Ei olnud rahvuslik katastroof.
- Selles pole sa päris üksi.
- Tundsin, et see mida Nutulauludes räägitakse muutus mõistetavaks.
Saan aru, et tõelistes suurtes õnnetustest see kõnetab veel rohkem.
- Mis sa arvad, miks see raamat on Piiblis?
- Ma arvan, et see on seal ka seetõttu, et see on nii tüüpiline
ja levinud inimlik kogemus, et nii läheb.
Loobutakse elavast Jumalast, elus satutakse olukorda,
kus kõik laguneb koost ja tõdetakse, et poleks tohtinud hüljata Jumalat.
Mida veel saab teha? Kas on veel lootust?
Nutulaulude alguses on selline küsimuse asetus väga tüüpiline.
Ma usun, et see on kirjutatud igale inimesele iga olukorra jaoks.
Eriti ka Soome ja Euroopa ja kogu maailma olukorrale tänapäeval,
kus me oleme hüljanud Piibli väärtushinnangud ja näeme, et
muud väärtushinnagud ei pea vastu, vaid viivad katastroofini.
- Me ei ole veel katastroofis. Lähme natuke selle aja juurde.
Kas katastroof on tulemas?
- Kui mõelda Nutulauludele, on õpetus siin, nagu öeldakse
Jeruusalemma kohta, mis oli Jumala pealinn, Iisraeli pealinn,
Jumala valitud rahva linn:
"Kõik, kes teda austasid, põlastavad teda,
sest nad on näinud ta alastiolekut. Ka tema ise ohkab ja tõmbub pelgu."
Hiljuti oli Iltalehti pannud kõikide juhtivate poliitikute tsitaadid
lehte teemal - mis on ees, mis meid ootab.
Kõik ütlesid, et ei tea. Ei tea, olukord on raske.
Kogu aeg hoiatatakse, et võib tulla suurem masu.
Lahendusi otsitakse sellest, et trükitakse raha juurde,
võetakse laenu juurde.
See tundub tavalise inimese seisukohast lootusetu teena.
Tuleb meeles pidada, et suurim kriis ei ole majanduslik kriis.
Suurim kriis on suhtes Jumalasse.
Meil pole enam jumalakartust ega tänamist, mis on elu põhisammas.
- Seepärast me kord kaebleme oma ühiskonna varemetel ja
oma elu varemetel.
See avaneb kui oleme kaotanud abielu, töökoha, suhted
kõigi lähedastega, kui oled joonud kõik maha või oled kaotanud
mingi oma vea tõttu kõik.
- Nutulauludes tõdetakse, et selle olukorra põhjus on Jumala hülgamine.
Eksitakse kangekaelselt ja põikpäiselt Jumala tahte vastu
ja loobutakse Temast.
Kas alati kui minu elus on mõni katastroof, tuleneb see minu patust?
Piibli vastus sellele on väga selge- Ei!
Jeesus ise ütleb seda kui õnnetuse pealtnägijad arvasid, et need,
keda õnnetus tabas, olid patusemad kui teised.
Jeesus ütles, et ei olnud.
Piibel kirjeldab olukorda nii: Jumal lõi kõik heaks.
Siis tuli langemise katastroof.
Maailm ei ole praegu loomulikus olukorras, see pole nagu see loodi.
Maailm on langenud seisundis.
Kui vaadata loodust, võib öelda, et see pole esialgses olukorras -
see on saastunud, rikutud.
Samamoodi on kogu maailm ja inimloomus saastunud, rikutud, katki.
Kõik kes siin elavad, satuvad vahel oma süül, vahel süütuna, kannatama.
Maailm on selline, et juhtub asju, mida keegi ei soovi.
Sa võid täiesti süütuna olla osaline selles.
Me kõik oleme süüdi selles, et oleme eksinud Jumala vastu ja
elame langenud maailmas.
- Sellest tõusevad need kogemused, et oleme kõik ära rikkunud.
- On olukordi, kus on selge, et ma olen ise süüdi oma probleemides.
Eriti hea rusikareegel on see, et inimene peab ise seda mõistma.
Me ei tohi minna ütlema, et sa oled selles jamas, kuna oled ise eksinud.
Meil pole selliseid volitusi.
- Me ei või öelda ka, et ükskord sa tuled kurtma.
- Ei! Mitte mingil juhul mitte, kuna me pole jumalad.
Piiblis on üks koht kus öeldakse, et mina ei ole Jumal.
Selle peaks igaüks endale üles kirjutama.
Et me ei mängiks teiste elus Jumalat.
Ise võib seda mõista, et Issand, ma olen eksinud, loobudes Sinust.
Need asjad minu elus on nüüd nässus.
See aitab kindlasti.
- Räägime veel natuke kurbusest, kaebamisest ja nutust.
Kurtmine pole tänapäeval eriti populaarne.
Sellele ei anta ruumi.
Kurbuse väljendamisele ei anta ruumi.
Mõeldakse, et negatiivsed asjad tuleb kõrvale lükata.
Ja ikkagi on Piiblis selline raamat, kus peaaegu kogu aeg kurdetakse.
- See räägib selle poolt, et me peame olema valmis kurbuseks.
Ära tõrju seda olukorda oma elus, et nüüd on nässus.
Ära jookse kohe uude olukorda.
Ära põgene selle paha tunde eest.
Ära jookse kohe uude kogemusse, ära jookse kohe uude suhtesse.
Nõustu kurvastama! Peatu ja mõtle see läbi!
Nuta, kaeba see asi läbi, põhjalikult.
Üks usklik psühhoterapeut ütles, et teda vahel kurvastab ja pahandab,
et me tänapäeval tõrjume kurbust. Me pole nõus kurvastama.
Näiteks kui suhe laguneb, me pole nõus kurvastama ja õppima.
Me tormame järgmisse suhtesse, põgenedes selle eest, mida õppida.
- Seda näeb ka koguduses või kollektiivis.
Teised ei kannata seda välja, et kurvastatakse.
Kui keegi kurvastab, siis tekib süüdlaslik või raske tunne.
Näiteks kui peres hakkab keegi karjuma.
See suhtumine kandub kergelt edasi ning seetõttu sellele ei anta ruumi.
Ka kristlikus koguduses.
Kas on nii?
- On! See tuleneb valest teoloogiast, nagu Piibel õhutaks meid
tegema midagi muud kui ehtsalt kurvastama.
Nagu Piibel õhutaks meid tõrjuma neid tundeid ja kordama: tänu, tänu!
Piibel kutsub meid küll tänama igas olukorras, see on sügavam tasand
kui see, et ma ainult korrutan tänu ja ülistan, ükskõik kui valus on.
Ma pean olema valmis võtma elu realistlikult, ehtsalt, ausalt.
Su küsimus oli väga hea, kuna see on Piiblit läbiv teema.
Piibel ei kiida heaks midagi võltsi.
Piibel räägib alati ehtsuse, aususe, läbipaistvuse poolt.
- Siis kui see asi on tunnistatud, nutetud ja läbi kurvastatud,
siis on ka tänu aeg.
- Siis on andestamise ja tänu aeg.
- Kas me võime tänada ahistuse ja valu keskel?
See on see, et ma tean, et Jumal suudab kõik õnnistuseks pöörata
ja tänan, et sa suudad, ehkki ma praegu tunnen end tõesti pahasti.
- Jaa, ma nõustun sellega.
Mida selles olukorras teha?
Selle raamatu kohta paljud ütlevad, et kus siin evangeelium on,
et see on ainult kurtmine.
Siin on tohutu evangeelium.
Näiteks 3. ptk salm 21:
"Ma võtan seda südamesse; sellepärast ma loodan:
see on Jehoova suur heldus, et me pole otsa saanud,
sest tema halastused pole lõppenud:"
- Vana tõlge ütleb, et me pole täiesti otsa saanud.
- Ta haarab kinni sellest, mis on veel olemas ja mõistab,
et ka see on Jumala arm.
Nagu üks mees, kes võttis oma käe ja vaatas ja ütles, et ma olen
ikkagi elus veel, mul on käed ja jalad, mul on pea, elu jätkub.
Siis kui ta hakkas oma kurvastusest välja pääsema, ta toetus sellele:
"See on Jehoova suur heldus, et me pole otsa saanud,
sest tema halastused pole lõppenud:
need on igal hommikul uued - sinu ustavus on suur!
Jehoova on mu osa, ütleb mu hing, seepärast ma loodan tema peale!"
Issand on kõik minu jaoks.
Sult võidakse palju ära võtta, kristlasena sa toetud Issandale.
Tema armastust ei saa keegi sinult ära võtta.
Seda ei saa keegi summutada ega eemaldada maa peal.
Seda, et Jumal sind armastab ja soovib sulle parimat.
Jeesus palvetab su eest taevas.
See on tohutu sõnum olukorras, kus tundub, et kõik on läinud
ja väljapääsu pole näha - üks suund on avatud - ülespoole.
- Sa ütlesid, et selles raamatus on lootus.
Ütlesid, et suund üles on avatud ükskõik, kui masendav olukord oleks.
Kuidas peaks seda lootust selles olukorras väljendama?
- Selle vastuvõtmine võib minna kuid ja nädalaid, kui on eriti raske asi.
Võib võtta tõesti palju aega ja sellest ei peaks välja kiirustama.
Me just rääkisime, et seda kurbust ei tohi tõrjuda.
Et peab kiiresti pääsema jälle tänamiseni ja et kõik on hästi - ei!
Võid rahulikult olla selles olukorras kiirustamata sellest välja
ja kuulata seda, mida on sellest õppida, kuna Jumal on sinuga.
Nagu Iiobi raamatus. Iiob on teine kurvastaja Piiblis, kes kaotas kõik.
Ta istus 40 päeva vaikides ja ta sõbrad istusid tema ümber vaikides.
See on väga hea, kui võetakse nii empaatiliselt osa, et ei räägita.
Lihtsalt ollakse selle leina keskel piisavalt kaua.
- See on seotud sellega, millest rääkisime üleeelmises saates.
Ülemlaulus öeldakse, et ära ärata armastust enne, kui see ise tahab.
Me ei kannata oodata, et tunded tulevad ja armastus süttib.
Me ei jaksa anda kurbusele aega, vaid me tormame järgmisse olukorda.
- Me ei aktsepteeri, et elu kulgeb vaikselt.
Me tahaks, et see läheks nagu pidev laskumine kosest.
Osad inimesed tunnevad ahistust kui tempo langeb ja on vaikus
ning neil oleks kordki võimalus mõelda ja kuulata, mis on elu mõte.
Nad satuvad ahastusse, nad peavad kohe saama hääli ja tegevust.
- Meil on lihtne sellest rääkida kui me ei ole ahistuses.
Mõni võib mõelda, et nad ei tea, millest nad räägivad,
nad pole kõike kaotanud, neil on töö ja palk tuleb.
Lihtne on öelda, aga kui ma olen kõik kaotanud.
Ma ei tahaks enam sugugi anda aega sellele kurvastusele.
Ma olen nutnud terved ööd läbi. Kust ma leian lootuse?
See ei ole piisav lootuseks, et on olemas Jumal, kes mind tunneb.
Kas on mingit konkreetsemat lootust?
- Esmalt tuleb öelda, et me ei saa rääkida mingist kiirest lahendusest,
need olukorrad tuleb ise läbi elada.
Tuleb kanda ka see raske osa, keegi teine ei saa seda teha sinu eest.
See tuleb ise isiklikult läbi elada.
Nutulauludest võib õppida veel, et Jumal jaksab kuulata hädaldamist.
Esmalt tasub lõpetada Jumala ees näitlemine ja ülivõrdes palvetamine.
Ma võin olla täiesti aus ja avatud Jumala ees.
Ta teab kogu olukorda ja peab vastu.
Ta näeb ka siin, milline on Iisraeli olukord, et kõik paistab kaotatuna.
Tõde ei muutu sellest.
Näiteks see tõde, et suur on Jumala ustavus ja Ta halastus ei lõpe iial.
Nii kaua kui on elu, on alati olemas Jumala ustavus, mis või tungida
läbi pilvede ja täita pimeduse valgusega.
- Küsin veel ühe küsimuse.
Varasemates saadetes ütlesid, et igas Piibli raamatus on Messias.
Kuidas on näha selles raamatus Messias Jeesus Kristus?
- See paistab just siin.
See olukord tekkis sellest, et Vanas Testamendis inimesed olid
vaatamata Jeremija ja teiste jutlustele hüljanud Jumala Sõna
ja Jumala kutse tulla Tema juurde ja eksisid ning kaotasid kõik.
Tuleb veel samasuguseid kogemusi, rahvas endiselt hülgab Jumala.
Jeesuses Jumal tuleb kõige selle keskele ja näitab, et see on tõsi,
et Tema halastus ei lõpe kunagi ja Tema arm on igal hommikul uus,
et Tema ustavus on suur.
Siin Jeremija kurvastab, prohvet, kes seda kuulutas kurvastab.
Kui Jeesus nutab Jeruusalemma müüri ääres ja ütleb, et kui nad teaksid
kui palju kordi ma olen tahtnud koguda su lapsi...
- Otsekui kana ema oma poegi. - Aga sina ei ole tahtnud.
See on sama Vaim, mis nutab Jeremija Nutulauludes.
Keegi ütles, et see on Jumala armastus, mis on ära tõugatud,
mis endiselt kutsub, kibestumata, ilma vihata, vaid lõpmatult kutsub.
Nii kaua kui elame, kostub Jumala kutse:"Tule minu juurde tagasi!"
- Leif, selles raamatus pole ühtegi süüdistust ega kibestumist.
Mis sa sellest arvad? - See on just nii.
See on arm, Jumala suur ustavus. Kogu raamat lõpeb sõnadega:
"Too meid, Issand, tagasi enese juurde, siis me pöördume!
Uuenda meie päevi nagu muiste!"
Ehkki nad ise tõdesid, et meie süda on haige, oleme nutnud silmad peast.
Ehkki kurbus oli muserdav ja see oli nende oma süü, polnud Jumal
vihane ega öelnud, et saite, mis tahtsite.
Jumal annab uue võimaluse.
Minu ustavus pole lõppenud, mu arm ja halastus pole lõppenud.
Siin on näha Jumala pidevalt otsiv armastus.
- See kehtib ka meie suhtes? - Kindlasti ka tänapäeval.
- Aitähh, Leif!
Me jätkame veel ühe "kummalise" Piibli raamatuga.
Aitähh selle eest! Jätkame kahe nädala pärast.
Jumal annab alati uue võimaluse.
Selle asemel, et üksteist süüdistada ja kibestunult rusikaid tõsta
nii taeva kui ka kaaslaste vastu, annab see raamat meile võimaluse
endasse tõmbuda ja pöörduda Jumala poole.
Sellepärast tasub oma kurbuses seda raamatut lugeda.
Aitähh, et olid vaatamas!
Kui tahad toetada selle saate tootmist, helista numbril,
mis on ekraani all servas.
Jumal õnnistagu sind rohkelt ja pööraku su kurbus omal ajal rõõmuks!
Näeme kahe nädala pärast!
Nägemist!
Tõlge: Ülle Kapanen