VARAAIT
Ristiusk pole kunagi eriti moes olnud.
Kristlasi on läbi aegade peetud mingiteks vastasteks,
rasketeks inimesteks.
Ka lihtsalt seetõttu, et nende elus üsna sageli paistab,
kuidas peaks elama ja üsna sageli ka mitte.
Ka tänapäeval võib olla, et kui tunnistad usku töökohal,
kuuled pilkamist ja torkimist ja meeldetuletusi selle kohta,
et mis usklik sa õige arvad end olevat.
Paljud tunnevad, et see läheb juba tagakiusamiseks.
Igal ajal on kristlasi mingil moel taga kiusatud ja pilgatud ja
seda ei saa ka tänapäeval takistada.
Millest see tuleb?
Võib-olla inimesel, kes seda teeb, on negatiivseid
kogemusi ristiusust.
Võib-olla on kodune taust olnud selline, et sealt ei saanud
head ettekujutust kristlusest ja sellise taustaga ei jaksa ka
neid mõista, kes võtavad seda tõsiselt.
Aga võib olla, et inimesel endal pole südametunnistus puhas ja
seepärast peab kiusama seda, kes seda meelde tuletab.
Igatahes kohtab iga kristlane mingil ajal oma usu tõttu vastuseisu.
Sageli on asi valus, milles kristlane pole ise süüdi ja
seepärast võib sellesse olla veel raskem hästi suhtuda.
Mida siis peaks tegema?
Kust me saame abi sellistes olukordades?
Et me ei maksks kätte ega hakkaks vastu.
Piiblis räägib esimene Peetruse kiri palju kannatustest ja
just sellisest kannatusest, milles inimene pole ise süüdi.
Sellises olukorras manitseb Peetrus vaatama Kristuse peale,
kes ise kannatas ja tundis palju kannatust enda suhtes.
See võib anda meile laiema pildi, suurema pildi, mille najale me
võime toetuda siis, kui meid kiusatakse usu pärast.
Sellest räägime täna.
Tere tulemast "Varaaita"!
Tore, et oled vaatamas ja kui sul on Piibel, võta see välja.
VARAAIT
Apostel Peetrus maalib meile palju suurema pildi kui see,
mida me üldiselt näeme.
Esimese kirja 3.peatükis salmis 18 ta kirjutab:
"On ju ka Kristus kord surnud pattude pärast, õige ülekohtuste
eest, et ta meid juhiks Jumala juure, kui ta küll surmati
liha poolest, kuid elavaks tehti vaimu poolest"
Jeesus kannatas tehes õigesti, surres meie pattude eest.
Patutuna Tal poleks tarvis olnud surra, mitte oma pattude pärast.
Seega on Tema surm meile kasuks, meie pattude lepitamiseks.
Nii Kristus avas meile tee Jumala juurde, mille patt oli sulgenud.
Jeesus suri ihulikult, tõeliselt ja tõusis üles tõeliselt,
aga see tõi Talle tohutuid kannatusi.
Kui Peetrus räägib kannatustest ja sellest, kuidas Kristus
on kannatanud ning et meil tuleks kannatustes vastu pidada
Kristuse pärast, selles kohas Peetrus teeb kõrvalepõike.
On ju esimene Peetruse kiri ilmselgelt olnud esialgu jutlus,
mis on talletatud kirja vormis. Aga kõrvalepõige kõlab nii:
Salmis 19 kuni 20:
"kelles ta ka läks ära ja kuulutas vangis olevaile vaimudele,
kes muiste ei kuulanud sõna, kui Jumala pikk meel ootas Noa päevil,
kui ehitati laeva, millele mõned üksikud, see on kaheksa hinge,
päästeti läbi vee."
Peetrus on ainuke Piibli kirjutaja, kes seda mainib.
Kuidas ta sai selle ilmutuse, seda me ei tea.
See ei tee sellest vähem Jumala sõna kui teised Piibli tekstid.
Jeesus läks teksti kohaselt oma ülestõusmisihus toonelasse
nagu me oma usutunnistuses ka ütleme - alla läinud surmavalda,
kolmandal päeval üles tõusnud surnuist.
Peetruse kohaselt Kristus kuulutas seal vangistatud vaimudele.
Need vaimud olid Noa ajal elanud inimesed, kes ei uskunud Noa
üleskutset meeleparanduseks ja tema kuulutust tulevasest kohtust.
Nii ka need kristlased, kes nüüd taga kiusavad ja pilkavad Jeesusesse
uskujaid saavad kord kohtuotsuse nagu need inimesed, kes tookord
Jumala kuulutusele vastu hakkasid ning sattusid surmavalda vangi.
Nad kuulsid meeleparanduse ja kohtu jutlust ülestõusnud Kristuse suust.
Kas Jeesus kuulutas neile ka evangeeliumi?
Tekst ei ütle seda, aga võimalik.
Esimese Peetruse kirja 4. peatüki salm 6 võib viidata sellele
samale olukorrale. Seal öeldakse:
"Sest selleks on surnuile kuulutatud evangeelium, et kohus nende üle
oleks mõistetud nagu inimeste üle lihas ja nad elaksid
nagu Jumal vaimus."
Tõenäoliselt räägib see salm sellest samast olukorrast
ja teisi salme ei ole.
Igatahes see inimrühm on erand. Miks?
Me ei tea.
Võime arvata.
Selle inimese mõistuse seisukohast raske koha põhjal on kiusatus
ehitada õpetusi, mis sõdivad Piibli muu ilmutuse vastu.
Seda kohta on kasutatud tõendusena nii, et kõik inimesed
või vähemalt ka mõned muud saavad peale surma võimaluse
kuulda evangeeliumi.
Sellele ei leidu siiski tuge mujalt Uuest Testamendist.
See peab olema erandjuhtum.
Toonela on Vana Testamendi kohaselt koht, kuhu lähevad kõik inimesed.
See on masendav koht, see on kõle koht, see on all, see on
sellest hoolimata Jumala valitsuse all olev koht.
Uues Testamendis on toonela koht, mis jaguneb kaheks osaks -
toonela surmavallaks ja toonela paradiisiks.
See on teadlik seisund, kus tuntakse, kus mäletatakse,
kus kannatatakse, kus rõõmustatakse- kui ollakse paradiisi poolel.
See juhtub kohe peale surma.
Nagu Kristus ütles teisele röövlile, et juba täna oled sa
koos minuga paradiisis.
See on vahepealne paik, mis on tulevase igaviku eelmaitse -
kas siis taevas või hukatuses.
Paradiis on Taeva eelmaik ja Toonela toonela on Põrgu eelmaik.
VARAAIT
Selles kohas teeb Peetrus teise kõrvalepõike ja kirjutab:
"Sellele võrdluskujule vastavalt päästab teidki nüüd vesi ristimisena,
mitte kui liha rüveduse kõrvaldamine, vaid kui hea südametunnistuse
nõudmine Jumala ees Jeesuse Kristuse ülestõusmise kaudu,"
Rääkides Noa kaasaegsetest Peetrus ei peatu ainult jumalatute pilkamise
ja Jumala omade kannatustel. Ta seletab, et Noa ja tema naise ja
poegade ja miniate pääsemine laevas kõneleb võrdluspildina kristlastele.
Noa laev on võrdluspilt ristimisest, kristlikust ristimisest.
Peetrus ei selgita seda täpsemini seda pilti siin ja seepärast
meie tõlgendused on meie omad.
Seda ta ütleb, et nagu veeuputuse vesi kandis laeva nii ka
ristimisvesi kannab meid - see on see mõte.
Kristus on laev, milles me pääseme.
Ristimises meile pakutakse ja lubatakse Jeesuse lepitustööd.
Selle asemel selgitab Peetrus meile ristimise vaimulikku loomust,
eristades seda muust pesemisest.
Ristimine pole väline dushi all käimine, mustuse maha pesemine,
vaid sisemine pesemine, sisemine pesemine.
See on hea südametunnistuse palumine Jumalalt ja see viitab
ristimisega seotud pattude andeks palumisega ja Jeesuse lepitustöösse
uskumisega, Jeesuse Kristuse ülestõusmise kaudu.
Kristlik ristimine pole väline pesu vaid sisemine pesemine.
See on hea südametunnistuse nõudmine Jumalalt.
See viitab sellele, et ristimisega palutakse patte andeks ja usutakse
Jeesuse lepitustöösse.
See on sellega seotud ja see on Jeesuse ülestõusmise kaudu.
Ristimise kogu sisu, kristliku veega ristimise sisu on Jeesuse surm ja
ülestõusmine. Sellega seob Peetrus selle täielikult.
See on võrdluspilt sisemisest tõelisusest, mida Jumal tahab
oma suhtesse inimesega tuua.
VARAAIT
Sidudes võrdluspildi Noa laevast ja kristlikust ristimisest Jeesuse
ülestõusmisega jätkab Peetrus:
"kes on läinud taevasse ja on Jumala paremal käel
ja kellele on alistatud inglid ja võimud ja väed."
Kristus alandus inimeseks ja kohutavatesse kannatustesse,
Ta suri, käis ka surmavallas, tõusis üles surnuist ja
lepitas meid Jumalaga.
Sellel samal Jeesusel on nüüd kogu võim nii taevas kui maa peal.
Kristuse autoriteet ulatub üle kogu loodu.
Peetrus nagu julgustab kristlasi, et samuti on meil, kes nüüd
kannatame mitmesugustes ahistustes Jumala tahte kohaselt,
uskumatult helge tulevik Jumala taevas.
Tema suudab meid kaitsta ka ahistuse keskel, Tema suudab meid viia läbi
ükskõik kui rasketest olukordadest, sest Temal on kogu võim.
Ta ei ole enam ristil vaid Ta on tõusnud üles ja astunud taevasse -
selles on meie lootus.
Peetrus jätkab 4.peatüki salmides 1 ja 2:
"Et nüüd Kristus on kannatanud lihas, siis relvastuge teiegi sama meelega;
sest kes lihas on kannatanud, see on lakanud pattu tegemast,
nõnda, et ta aega, mis tal veel on elada lihas,
enam ei ela inimeste himude järele, vaid Jumala tahtmise järele."
Jeesus oli kannatlik kannatuste keskel.
Samuti peaksime ka meie olema.
See suhtumine on nagu relv kiusatuste vastu.
Meil on mitmesuguseid kannatusi.
Me plaasterdame neid mitmel eri moel meie ahistustes ja valudes.
Inimlikud plaastrid ei aita lõplikult.
Üks asi, mis aitab paraneda on see suhtumine, mis meile on antud
kiusatuste vastu.
Peetrus näeb, et kannatused on üks Jumala vahend uksliku kaitsmiseks
patu eest.
Jumal kasutab kannatust, et hoida meid eemal patust.
Kannatav kristlane pole samavõrd kiusatud kui see, kellel on lihtsam.
See lihtsalt on nii.
Seepärast me oleme kiusatuses teha valesid valikuid ja üldse pattu siis
kui meie olukorrad on head ja mõnusad.
Kui meil on kõik hästi, kui kõike on ülikülluslikult, rahu on
ülikülluslikult. Kui kõik on hästi oleme me suuremas kiusatuses,
kui siis, kui meil on ebaõnnestumisi.
Sellepärast ka näiteks vanemates kristlikes lauludes ja üldse
vanemas kristlikus kultuuris hoiatati vale muretuse eest.
Kannatava kristlase kiusatused on sageli vaimsed ja vaimulikud,
aga kannatuste kaitsev ja ülistav mõju pole automaatne.
Me võime ka kibestuda kannatustes.
Kui on eriti raske, siis üks vihastub, aga teine muutub.
Sama ahistus, sama ebaõnn, sama haigus, sama valu - ühe puhul
see mõjub nii, et ta otsib Jumala lähedust, teise puhul mõjub nii,
et ta eemaldub Jumalast selle pärast ja süüdistab Jumalat.
Igatahes kasutab Jumal inimlikku kannatust ka et peatuda inimese ees
ja teda enda lähedusse tõmbamiseks.
4. peatüki salmides 12-14 öeldakse:
"Armsad, ärge pidage võõraks tulekuumust enestes, mis teile
on saanud katsumiseks, otsegu sünniks teile midagi võõrast,
vaid sedamööda nagu teil on osa Kristuse kannatamisest,
olge rõõmsad, et võiksite rõõmustuda ning hõisata tema au ilmumisel.
Kui teid solvatakse Kristuse nime pärast, siis te olete õndsad,
sest au ja Jumala Vaim hingab teie peal."
Tulekuumus, millele Peetrus siin viitab, oli usklikele osaks saanud
halvustamine, tõrjumine ja pilkamine millega paljud maailma inimesed
neisse suhtusid.
Peetruse kohaselt seda ei tuleks pidada millekski imelikuks,
et kristlasi pilgatakse.
See on ahistus ja valu, mida mingil ajal elus kohtab iga Jeesusesse
uskuja. Me võime otsida sellele erinevaid plaastreid ja
mõned asjad leevendavad seda valu, aga me ei pääse sellest pilkamisest
ega imelikust võõristustundest kunagi.
Peetrus ütles, et Jumal kasutab seda.
Selle abil Jumal katsub meid läbi ja tugevdab meie ühendust Temaga.
Räägitakse, et üks põhjala papp oli tõdenud pärast oma esimest ja
viimast raadiojutlust, kui temalt küsiti kuidas läheb, et läheb hästi
kui kurat tõukab ja Jumal tõmbab.
See pastor mõistis seda, et Jumal kasutab kõiki asju nende heaks,
kes Teda armastavad. Isegi vaenlase meetodeid.
Jumal suudab pöörata need õnnistuseks.
Seepärast on tähtis meie suhtumine nendesse kannatustesse.
Kas me vihastame nende peale ja süüdistame Jumalat või
suudame me näha, et siin teeb Jumal tööd.
Sellest hoolimata, et mul on kohutavalt raske teeb Jumal tööd
ja Jumal tegutseb minu elus ja minu elu kaudu ka teiste inimeste elus,
nii raske kui seda ka uskuda pole.
Seda salmi kasutatakse sageli, et kirjeldada uskliku elu kõiki
võõrandumise kogemusi.
Aga kõigi kummaliste kogemustega see salm ei sobi sugugi.
Osalemine Kristuse kannatustes tähendab selles kohas Kristuse
järgimisest tulenevaid väliseid ahistusi ja paineid, seda,
et meid pilgatakse Jeesusesse uskumise tõttu.
Peetruse kohaselt toob see osalemine kristlastele rõõmu ja lohutust.
See nagu kuulutab meile, hing võib hüüda,
et ega kõiki vaevata sellise valuga.
Risti toodud ahistust võib pidada kristlase teatud eesõiguseks
ja see on tähendusrikas, kuidas tagakiusu keskel elavat kogudust,
ahistuse keskel elavat kogudust, puuduse keskel elavat kogudust
iseloomustab sageli tähelepanuväärne tänulikkus ja rõõm.
"Sest au ja Jumala Vaim hingab teie peal", ütleb Peetrus.
Kannatus viib Jumalale lähemale ja muudab Tema Vaimust sõltuvamaks.
Vahel on Jumala au ka väljaspool olevaile kogetav tõelisus ja
puhtus ja pühadus.
Vahel tundub, et ainult väljaspool olijate kogetav.
Harva märkab inimene ise seda.
Kuskil peab olema viga, kui me oleme väga teadlikud sellest aust,
mis meis on.
Kristlane ei märka seda üldiselt iseendas.
Samas tuleb öelda, et kõik kannatused ei tulene sugugi
Jeesuse järgimisest.
Peetrus kirjutab 4. peatüki salmides 15 ja 16:
"Ärgu siis keegi teist kannatagu mõrtsukana või vargana või
kurjategijana või salakaebajana.
Aga kui keegi kannatab risti- inimesena, siis ta ärgu häbenegu,
vaid andku Jumalale austust selle nimega."
Mistahes kannatust ei või kirjutada Jumala arvele ega saa pidada
Jumala poolt antud ristiks.
Paljud inimese kannatused tulenevad meie oma pattudest,
meie valedest valikutest, meie valedest eluviisidest.
Jeesuse järgimisest tulenev kannatus toob alati au Jumalale.
See ei too Jumalale au, et kristlased teevad kuritegusid
ja kannatavad nende tekitatud karistuse all nagu peab.
Tõesti, ka see võib Jumalale au tuua kui seda teha nurisemata,
kui seda teha nagu Jumalale.
Ehkki Jumal pöörab ka meie vead õnnistuseks ei tohi me siiski
pattu teha Peetruse kohaselt.
Patt hävitab alati midagi Jumala loodust meis ja teistes.
Milline on vale märterlus?
Selline, milles võetakse tõendiks kannatus, et meil on õigus.
Nimelt on osades valeõpetustes otsitud oma tõdedele tõendeid
sellest, kui järsult väline maailm nende õpetust tõrjub.
Piibel ütleb, et kristlane kannatab selles maailmas, kuid kõik kannatus
pole tõendiks sellest, et meil on õigus.
Üldse on raske öelda, et kannatus võiks olla tõend sellest, et
oleme Piiblit õigesti tõlgendanud.
Mõeldakse, et see ju peab olema Jumalast, meil ei saaks
ju muidu olla nii raske, ega meil muidu poleks nii tugev vastuseis.
Märterlus pole tagatis selle kohta, et meil on õigus.
Selleks meile on antud Piibel, mille põhjal me võime otsustada,
kas meil on õigus või ei.
Esimene Peetruse kirja 4. peatüki salm 19 ütleb:
"Seepärast usaldagu need, kes Jumala tahtmise järele kannatavad,"
See on tohutu sõna - kes Jumala tahtmise järele kannatavad.
Seega on olemas neid, kes Jumala tahte järgi kannatavad.
"Seepärast usaldagu need, kes Jumala tahtmise järele kannatavad,
oma hinged ustava Looja hooleks, tehes head."
On olemas kannatust, mis on Jumala tahte kohane.
On arm, kui me saame käia selles kannatuses ilma kibestumata.
Sellest tuleb tohutu jõuvaru ja rõõmu tekitaja.
See loob kirkust hinges, mida enam Jumal meid õnnistab ja kasutab,
seda enam me vajame tema kaitset ja varju meie oma uhkuse eest.
Jutlustaja Niilo Ylövainio ütles, et
inimene veel kuidagi kannatab, et ta on edukas ja mõjuvõimas ja
ka seda veel, et tal on raha, aga seda inimene ei suuda taluda,
et Jumal teda kasutab.
Me muutume kergelt uhkeks ja seepärast peab Jumal andma meile
paineid, mis hoiavad meid Tema läheduses.
On öeldud, et mida suuremad purjed, seda kiiremini purjekas liigub ja
seda suuremaid koormaid see kannab, kuid seda suuremat kiilu see vajab.
Me võime jätta end ustavale Loojale ja teha seda, mis on hea,
kartmata seda, mis meid elus ootab, sest Tema suudab meid läbi kanda.
Tema suudab hoida meie paati püsti, Tema suudab pöörata heaks selle,
millega muud võibolla meid rõhuvad.
Ta on spetsialiseerunud sellele, Tema, kes on ise kannatanud.
Palvetame koos!
Jeesus, tänu selle eest, et me võime tuua igaüks oma valud Sulle ja
eriti sellise sõbra ahistuse ja valu, kellel on väga raske
praegusel hetkel. Jeesus, me palume, et pööra tema mõtted mingil moel
sellele võimalusele, et Sina võid kasutada seda asja ja Sa pöörad
selle asja õnnistuseks tema puhul. Isa, me palume seda Jeesuse nimel.
Lohuta Sina teda, armasta teda enda lähedale ja lase tal tunda, et Sina
oled väga ligi, et ta oli tegelikult Sinu süles. Jeesuse nimel täname,
et Sina lubad kanda hoolt, ükskõik kui raske meil ka poleks,
Jeesuse nimel, aamen!
Aitähh, et olid vaatamas "Varaaita"!
Me jätkame taas kahe nädala pärast veel Peetruse kirjaga.
Kui sa tahad toetada selle saate tootmist, siis see on võimalik
helistades sellel numbril, mis on ekraani all servas.
Sedasi sa toetad selle saate finantseerimist ja me võime
saadet jätkuvalt eetris hoida.
Aitähh toetuse eest ja tänu, et sa oled olnud vaatamas
ja rohket Jumala õnnistust! Nägemist!
Tõlge: Ülle Kapanen