VARAAIT
Tere tulemast taas "Varaaita"!
Kas oled kunagi mõelnud, kuidas eristada surnud kala elavast?
Küsisin seda ühel teenistusel ja sealt tuli suurepäraseid vastuseid.
Esmalt eristab surnud kala selle järgi, et see haiseb.
Teiseks on surnud kalal kõht püsti.
Kolmandaks, surnud kalal on tuhmid silmad.
Neljandaks, surnud kala ujub alati pärivoolu.
Elus kalal peaks olema kirkad silmad, ta ujub vastuvoolu!
See on hea näide. Lõhe läheb vastuvoolu, hüppab ka suurtest
koskedest, et pääseda üles ülajooksule, kus see on sündinud.
Põhimõtteliselt haiseb elus kala vähem kui surnud kala ja
pole nii limane kui surnud kala.
Kui Peetrus räägib pühitsusest, tuleb mul meelde kala, kes läheb
vastuvoolu. Selles on küsimus. Pühitsuses on küsimus selles,
et meie elus saab Jumala tahe rohkem ruumi ja et me võime ennast
rohkem natist kinni võtta, mitte tehes kõike, mida tahaksime teha,
või milleks meil on kalduvus.
Tänapäeval suhtutakse sõnasse "pühitsus" imelikult.
Paljudele tõuseb meelde pilte usklikest, kes on elust võõrandunud
ja kogevad kõike ohuna ja kritiseerivad teisi ja tulistavad
kõike, mis liigub, sõnadega.
Aga pühitsetud kristlane ei ole selline kristlane.
Minu arvates meil, soome kristlastel, on pühitsustrauma.
Me võõrastame juttu pühitsusest nagu mingit isetehtud kristlust.
Seda sõna ei tohiks isegi eriti kasutada, see tuleks asendada
mingi muu, mõnusama sõnaga. See nagu ahistaks inimesi.
Pühitsus on siiski üllatavalt võimalik ja väga praktiline.
Ja isegi üllatavalt lihtne, kui me tahame.
Pühitsus on natuke rohkem Kristuse sarnaseks saamine,
natuke puhtam elu, natuke rohkem puhas elu.
See on pidev õige ja vale piiri tõmbamine oma elus.
See on eelkõige see, et meist saavad natukene kergemini
koos elavad iseloomud.
Täna me räägime "Varaaidas" sellest, kuidas meie elu võiks olla
natuke puhtam. Pealkirjaks on "Puhastes vetes".
Tere tulemast "Varaaita"!
VARAAIT
Kuna kristlane on elus kala ja mitte surnud kala,
siis ujub kristlane vastuvoolu. Vastuvoolu ujumisega kaasneb
praktikas meie elus see, et me kanname hoolt selle eest,
et meie ellu ei tule asju, mis viivad meid vooluga kaasa.
See on seotud enesedistsipliiniga. See pole moes tänapäeval,
aga Peetrus ütles selle kohta 1. peatüki 13. salmis:
"Seepärast vöötage oma meele niuded ja olge kained; ja lootke
täiesti armu peale, mida teile pakutakse Jeesuse Kristuse ilmumises".
Kuna meil on taevane lootus, kuna me oleme teel puhaste vete poole,
siis seepärast vöötage end. Niuete vöötamine oli igaühele
tuttav võrdluspilt. Pikad kuuehõlmad tõsteti vöö vahele, et jooksmine
või kiire kõnd oleks võimalik. Kui hõlmad ei lehvinud jalus,
sai joosta teisiti, kui aga hõlmad lehvisid kogu aeg,
siis jooksmisest ei tulnud midagi välja.
Samuti tuleks kristlasel Peetruse kohaselt valmistuda Jeesuse
järgimiseks. Samamoodi kui rippuvad riided tõsteti liikumist takistamast,
samamoodi tuleks kristlasel puhastada oma meeled rippuvatest
ja puhast elu segavatest mõtetest ja suhtumistest.
Olge kained. Vöötage oma meele niuded ja olge kained,
ütleb Peetrus. See ei keela ainult füüsilist joobumust, vaid ka
meele joobumust, mõtete mürgitumist ja mõtete liiga vabalt rändamist.
See suretab vaimuliku elu ja avab uksi patule, täiesti praktiliselt.
Kui me laseme mõtetel minna rändama, siis meie loomulik patusus toodab
kõike muud kui häid mõtteid. Seepärast me peaksime kontrollima
seda, mida me mõtleme. Peetrus ütles, et selle asemel,
et te laseksite oma meelel rännata ühest patust teise, suunake
oma mõtted tulevasele päästele ja sellele, kui Jeesus tuleb.
Pole ükskõik, mida me mõtleme. See, millega me end toidame,
paistab vähehaaval, varem või hiljem meie elust välja.
Kui me laseme mõtted jooksma, kui me ei vööta oma mõtteid,
siis tõenäoliselt kappavad need selle juurde, mis pole ülesehitav
ega hea. Peetrus ütleb salmis 14:
"Kui sõnakuulelikkuse lapsed ärge anduge endistele himudele,
nagu siis kui teil puudus õige teadmine;"
Sõna "kohaneda" esineb Uues Testamendis lisaks sellele
ainult kirjas roomlastele 12.peatüki alguses, kus meid manitsetakse
olema kohanemata selle maailma rüvedusega.
Praktikas see on see, et me ei pea heaks kiitma, veel vähem
ise kaasa minema pattudega, milles me enne usule tulekut elasime.
Siis me ei teadnud võib-olla, et need on patud, aga nüüd teame.
Ikkagi meil on kiusatus langeda uuesti samasugusesse
himude poolt juhitud ellu, millest Jeesus on meid päästnud.
Sellesse ellu, kus valitsevad loomulikud himud.
Loomulikule inimesele meis meeldib patt.
Kristlane on nagu lammas, kes pürgib sopa sisse kukkudes sealt
võimalikult ruttu välja. Teisiti on põrsaga, see torkab kärsa sügavamale
pori sisse ja keerab külge ning naudib seal olekut.
Lammas tahab ära, kui kukub porri. Peetrus manitseb meid,
et me ei muganduks maailmaga mitte ainult sellepärast,
et himudes elamine on kahjulik meie vaimulikult elule, vaid ka
seepärast, et Jumal nii ütleb. Laps usub, mida öeldakse.
Samuti peaks kristlasele õige ja vale põhjenduseks piisama sellest,
mida Jumal ütleb. Siiski me tahame põhjendusi.
Meile ei piisa sellest, mida Jumal ütleb. Me ootame, et Jumal
põhjendab meile. Oma kannatlikkuses Ta põhjendab.
Nagu laps, nii ka meie küsime, et miks ma pean sõna kuulama.
Jumal on võtnud Piiblis meie nõrkuse arvesse.
Ta üldiselt põhjendab oma tahtmist. Isegi kui ei põhjendaks,
peaks Tema tahtmisest piisama. Praeguse aja inimesele on
sõnakuulelikkus nagu punane rätt. Lapselik sõnakuulelikkus Jumalale
seatakse üha sagedamini kahtluse alla.
Seetõttu on põhjust mõelda, et kas ma tõesti tahan
kuulata Jumala sõna kõiges, mida Ta ütleb.
Peetrus jätkab:
"vaid nõnda nagu see, kes teid on kutsunud, on püha, saage ka ise
pühaks kõigis eluviisides; sest on kirjutatud:
"Olge pühad, sest mina olen püha!""
Jumala tahtekohasesse ellu ei kuulu ainult millegi vältimine,
millestki eraldumine. Selle juurde kuulub ka manitsus puhtaks eluks.
Me oleme nagu lõhed, kes ujuvad vastuvoolu puhaste vete poole.
Kristlane pürgib ülajooksule, kus ta on sündinud.
Jumal manitseb meid puhtale elule.
See püha, kellest siin räägitakse, on Jumal ise.
Tema poeg Jeesus Kristus oli Isa pilt, Jumal inimesena ja
Jeesuse elu peaks olema hea ja õige elu mõõdupuuks.
Jumal ise on see peegel, kuhu meid õhutatakse vaatama.
Millega meid õhutatakse end võrdlema.
Meie eesmärgid ja eeskujud pole vähetähtsad, vaid täiuslikkus ise.
Sageli me masendume, kuna mitte keegi ei või olla püha,
ainult Jumal on püha. Siiski Jumal manitseb meid
selles suunas, selles suunas. Puhtasse ellu.
Ta laenab siin Õpetussõnade 15. peatükki.
Kui me tõesti üritame, kas me saame täiuslikult pühaks?
Nagu Jumal on püha. Ei saa!!!
Isegi end võis praadides mitte.
Meie pühitsus jääb alati puudulikuks. See ei võta ära
eesmärki, mille poole pürgida. Ristiusu moraalimõisted seisavad
Jumala apsoluutse pühaduse najal. Meie patusus ja suutmatus
pühaduseks ei muuda seda, milleks Jumal on manitsenud.
Kui me laseme latti madalamale, Jumala pühadusest tõusva õige ja
vale muutmine ei lahenda meie pühitsuse probleemi.
Me kohtame seda igal juhul kord kohtumõistmisel, kõike seda,
mis me oleme teinud valesti. Meile antakse kord armu,
Jumala armu Jeesuse lepitusohvri tõttu.
Selles on meie lootus. Meid manitsetakse olema pühad,
aga Jeesus lubab oma armu tingimusteta kõiges,
milles me ebaõnnestume.
VARAAIT
Peetrus jätkab salmis 17:
"Ja et te appi hüüate teda kui Isa, kes isikule vaatamata
mõistab kohut igaühe tegu mööda, siis veetke kartuses oma
majaliseks olemise aeg"
See on tohutu koht. Kristlase suhe Isa Jumalaga
on ka Piibli muu ilmutuse kohaselt samasugune kui lapse suhe isaga.
Maapealne isa on lisaks armastavale turvapaigale ka distsiplineerija
ja rööbastesse tagasi tooja. Vähemalt peaks olema.
Kristlane ei karda Jumalat, kes laseb kukkuda kuumi kive taevast
sõnakuulmatute laste peale, vaid kristlane kardab Jumalat,
kelle pühaduse ees kõik vale põleb ära. Ta on siiski samaaegselt
Jumal, kelle ees on võimalik andeks saada kõik vale.
Ta on lisaks sellele, et on hirmutav, ka armastav isa.
Sama Jumal, kellele me toetume Isana, on ka meie kohtumõistja.
Sama Jeesus, kes meie üle kohut mõistab, suri kord meie eest
Kolgata ristil. Kas sa kardad Jumalat?
Miks sa kardad ja miks sa ei karda? Milline on õige jumalakartus ja
milline on vale jumalakartus? Kui mõelda, siis vale jumalakartus
on see, et me ei suuda uskuda, et Ta armastab.
Siin võib olla abiks see, et me mõtleme, et Ta on nagu armastav isa,
kes vahel ka distsiplineerib. Samal ajal kui ta distsiplineerib,
samal ajal ta ka armastab meid.
VARAAIT
Peetrus manitseb meid käima kartuses, jumalakartuses.
Kartma Jumalat õigel kombel. Sama hingetõmbega ta ütleb:
"teades, et teid ei ole kaduvaga, hõbeda või kullaga lunastatud
teie tühiseist esivanemailt pärit eluviisidest,
vaid Kristuse kui veatuma ja laitmatu talle kalli verega".
Peetrus manitseb meid teadma, meeles pidama, et samamoodi,
nagu me peame austama Jumalat pühana, peame meeles hoidma, et
meie eest on makstud äärmiselt kallist hinda.
See on meie turvapaik ja kaitse. Ta kasutab siin sõna "lunastatud".
Mida tähendab lunastamine? "Lythrone" tähendab saada vabaks
lunaraha vastu. Näiteks kui minna pandimajja, siis sealt lunastatakse
mingi ese, mis sinna on panditud raha eest, siis me lunastame
selle tagasi. Meid on lunastatud.
Millest meid on lunastatud? Asjatust, esivanematelt pärit
eluviisidest. Sellest loomulikust kalduvusest patususele ja patule.
Sünnipärane patt on vägagi tõsi. Igaüks meist sünnib patuhaigusega,
soovides pattu, kalduvusega patule. Piibli kohaselt on igaüks mõistetud
hukatusse, isegi kui poleks jõudnud teha midagi.
Sünnipärane patt paistab patu tegemisena. Patuste himude ja
soovide täideviimisena meie igaühe elus. Sellest patuelust meid on
lunastatud. Kelle käest meid on lunastatud? Saatana käest.
Inimkond sattus saatana võimu alla. Saatan varastas meid.
Ta varastas meid Jumalalt meie enda loal, inimkonna enda loal.
Samas andis inimene kogu maakera hingevaenlase tegutsemiskohaks..
Millega meid on lunastatud? Meid ei ole lunastatud millegi
ajalise vahetuskaubaga, ei kulla ega hõbedaga, ei dollari ega euroga,
ei jänese ega oravanahkadega või millegi muuga.
Miski ajalik poleks olnud piisav meie lunastamishinnaks.
Me näeme, kuidas börsikursid kõiguvad ja kuidas masu ähvardab
ja kuidas inimkond on pinges sellepärast, mis majandusega juhtub.
Meid ei lunastatud millegi ajaliku, millegi kaduvaga, raha või hõbeda
või kullaga. Inimkonna langemine oli majesteetkuritegu, mis tuli
hüvitada majesteetlepitusega. Patu palk on surm.
Ainuke piisav lepitushind oleks olnud kellegi piisavalt väärtusliku
surm. Kedagi piisavalt väärtuslikku inimest ei olnud. Iga patune peab
surema oma pattude eest. Sellest ei piisa teise lunastamiseks.
Isegi mitte oma pattude lepitamiseks. Seepärast pidi Jumal ise saama
inimeseks ja elama siin patuta elu. Ja see patuta elu, Jeesuse veri,
anti lunastuhinnaks kõikide inimeste eest. See oli piisav.
Meid ei ole lunastatud kulla, hõbeda, dollariga, euroga, vaid
Jeesuse puhta verega nagu veatu, plekitu talle verega.
See viitab VT-i vereohvritele, mis katsid juutide patud.
Jeesuse asendusohver oli kõikide Vana Testamendi eeskujulike
vereohvrite täitumine. Seal, kus kulla ja hõbeda väärtus
kõigub koos maailma kriisidega. Nüüd viimasel ajal on kuld
taas olnud kõrges hinnas. Me lindistame saadet augusti keskel
2011.a. ja nendel päevadel on kulla hind jälle väga palju tõusnud.
Seepärast, et majandus kõigub, kõiguvad maailma börsi kursid.
Kogu maailm kardab majanduslikku surutist. Siis investeeritakse kulda.
Kulla hind kõigub koos kriisidega. Seal, kus kulla hind kõigub, seal
Jeesuse vere väärtus püsib muutumatuna.
Meie päästmise kindlus ei kõigu koos sellega, milliseid kriise sul
elus on, vaid see püsib samana, sama väärtuslikuna kogu aeg.
Peetrus ütleb:
"kes küll oli ette määratud enne maailma rajamist,
aga aegade lõpul on saanud ilmsiks teie pärast,
kes tema kaudu olete usklikud Jumalasse, kes tema surnuist üles
äratas ja temale andis au, nii et teie usk on ka lootus Jumala peale."
Ehkki kristlane kardab oma Jumalat, ei tähenda see, et ta peaks olema
päästekindluseta. Tal on lootus Jumala peale Jeesuse kaudu.
See kartus on õige Jumala austamine. See sobib hästi kokku sellega,
et me võime armastada Jumalat.
Meie päästmine ei põhine mingile hädaabilahendusele.
Stiilis, et peaks tegema midagi. Vaid päästmise alus arvestati välja
juba igavikus. Jumal kinnitas selle, äratades Jeesuse surnuist.
Ja tõstes Jeesuse taevasse.
Tõustes üles kinnitas Jeesus seda, et kindlasti on see piisav,
mida ta Kolgatal tegi. See on ilmutatud nende jaoks,
kes usuvad Jeesusesse, kes Jeesuse kaudu lähenevad Jumalale.
Siis Peetrus ütleb:
"sest et olete uuesti sünnitatud mitte kaduvast, vaid kadumatust
seemnest, Jumala elava ning püsiva sõna läbi.
Sest "kõik liha on nagu rohi ja kõik tema hiilgus on nagu
rohu õieke; rohi kuivab ära ja õieke variseb maha,
aga Issanda sõna püsib igavesti!" Ja see on see sõna,
mis teile rõõmusõnumina on kuulutatud."
Jumal toimib meie elus Piibli sõna kaudu. Püha Vaim kirgastab seda,
aga Püha Vaim kasutab väga sageli ja üldiselt Piibli sõna.
See, mida Püha Vaim ütleb, peab olema kooskõlas Piibli sõnaga.
Sest Jumala Sõna, Piibli ilmutus, selles on võime sünnitada meis uut.
See sünnitas uuesti meid. Jumala Sõnaga mõistab Peetrus
evangeeliumit, rõõmusõnumit pattude andekssaamisest.
Kindlasti ka kogu ülejäänud Piibli ilmutust.
Jumala Püha Vaim kasutab Jumala Sõna, äratades, kohut mõistes,
kirgastades Jeesuse lepitustööd jne. Selles sõnas on tohutult suur jõud.
See sünnitab meis uut. See on nagu seeme,
mis inimese südame maapinnas uut elu loob.
Kõik muu siin maailmas kaob, aga Jumala Sõna ei kao.
Seepärast on kõige suurem tarkus uskuda sellesse ja ehitada
oma elu sellele toetudes. See sõna ka puhastab.
Sest Peetrus ütleb 2. peatüki salmides 2 ja 3:
"ning himustage otsegu vastsündinud lapsed vaimset täispiima,
et te selle läbi võiksite kasvada õndsuseks, kui te olete maitsnud,
et Issand on helde".
Jumala sõna on kristlasele sama nagu piim vastsündinud lapsele.
Samamoodi nagu laps januneb ja tahab piima, samamoodi kristlane,
uuesti sündinud inimene, januneb Piibli teksti, sõna, Jumala sõnu.
Sama palju me vajame seda. Tohutult palju, nagu sülelaps piima.
Kõigepealt maitseb piima ja siis asub selle piima kallale.
See on muide imelik, kuidas laps tunneb piima lõhna väga kaugelt.
Oma ema piima lõhna. Samamoodi ka kristlane haistab Jumala Sõna ja
januneb seda, et maitsta Issanda heldust ja armu.
Ta saab sellest püsiva janu, saada veel sedasama.
Piibel on võltsimatu piim, viidates sellele, et inimeste tõlgendused
võivad eksitada, aga Jumala Sõna ei eksita. Seepärast on tähtis
lugeda ise Piiblit, mitte ainult toetuda teiste tõlgendustele.
VARAAIT
Peetrus kirjutab esimese kirja 1. peatüki lõpus:
"Et te olete oma hinged puhastanud tõe sõnakuulmises teesklematuks
vennalikuks armastuseks, siis armastage üksteist innukalt
ja südamest!"
ja teise peatüki alguses:
"Siis pange nüüd maha kõik kurjus ja kõik kavalus ja silmakirjatsus
ja kadedus ja kõik keelekandmine".
Meie kristlastena läheme vastuvoolu puhaste vete poole,
ülajooksule, kus me oleme sündinud. Meie sisemus igatseb sinna
ülajooksule ja me igatseme kodu. Kui me sinna läheme, peame me
minema vastuvoolu ja see nõuab seda, et me distsiplineerime end.
Jumala tahte kohane puhtus on väga praktiline.
Me vajame justnimelt puhtust, et minna ülajooksule puhaste vete poole.
Salmi 22 kohaselt see puhtus on sõnakuulelikkus tõele. See on
selle tegemine, mida me teame, et on tõde ja õige.
See on kristlase ligimesearmastus.
Salmi 1 kohaselt teises peatükis on see puhtus kõige paha mahapanek.
Kristlane ei peaks olema mitte kaval, vaid aus.
Me ei tohiks teeselda, näidelda, et me oleme paremad kui tegelikkuses
oleme, vaid peame olema, nagu me oleme ja lootma Jeesuse armule.
Kristlane ei tohiks kadestada teisi, ai-ai, vaid rõõmustada teise üle.
Kristlane ei tohiks rääkida teisest halba, ai-ai, vaid head.
See on puhtus praktiliselt. Meil on lihtne rääkida uhkeid sõnu
kristlaste pühitsusest ja muust, aga praktiliselt see on see,
et me ei räägi paha, vaid head. Me ei kadesta, vaid oleme rõõmsad
selle üle, et teisel on, kuigi omal ei ole.
Kõige selle keskel on meil avatud allikas kõige ülekohtu vastu,
avatud allikas kogu meie patu ja rikutuse vastu.
See allikas on Jeesuse lepitustöö. Jeesuse veri.
Ja miski pole parem. Palvetame!
Jeesus, tänu selle eest, et Sa viid meid vastuvoolu puhaste vete poole.
Issand, me palume, lase meil varsti jõuda kohale. Ja tänu, Jeesus,
et Sa ei taha kedagi jätta tee äärde, kuigi vahepeal jõud
lõpeb, Sa annad uut jõudu. Tänu, et meil on andeksandmine
kõikides kobrutustes ja kõikides koskedes, Jeesuse nimel, aamen!
Aitähh, et olid vaatamas "Varaaita"! Jätkame taas kahe nädala pärast.
Kui sa tahad toetada selle saate tootmist, võid helistada sellel
(Soome) numbril, mis on ekraani all ääres ja sedasi töös osaleda.
Palju õnnistust ja näeme kahe nädala pärast! Nägemist!
Tõlge: Ülle Kapanen