VARAAIT
Tere tulemast "Varaaita"! Me lõpetame sel korral kolmeosalise
sarja kasvatusest. Täpsemalt öeldes kasvatuse kolmnurgast.
Me oleme rääkinud suhtest, kui tähtis see on kasvatuses,
me oleme rääkinud eeskujust, mida see tähendab. Ilma suhteta on meil
raske viia sõnumit kohale. Ja ilma eeskujuta, kui me näiteks
näitame suunda vasakule ja pöörame paremale, siis teine ei järgi meid,
ükskõik kui palju me tahaksime ja ütleksime, et peab järgima.
Sel korral me keskendume sõnadele ja sellele, milline roll on sõnadel
kasvatuses ja kuidas sõnad, õpetused, kuidas need on seotud eeskuju ja
suhtega. Jällegi me vestleme ja nii raske kui seda ongi öelda,
on minu külaliseks Pirjo Sormunen, ütlen siiski. Tere tulemast!
- Aitähh! - Me oleme palju vestelnud
sellel teemal köögilaua ääres ja tore on vestelda ka sel kombel.
- Natuke avalikumalt. - Jaa, natuke avalikumalt.
Kui me lisame sellele kolmnurgale sõnad, siis sellest kolmnurgast
saab terve kolmnurk. Kuidas see tervik toimib sinu arvates?
- See justnimelt toimib tervikuna, see on see, mille pärast see mulle
sellise mõttena, mudelina meeldib minu kasvatustöös. See, et see
mudel on just kolmnurk ja mitte pall, siis on sellel hästi näha, et see
pole tervik, kui sellel puudub üks nurk täielikult. Alles siis, kui ka
see nurk on kohal, näeme ka oma meeltes, et see on tervik
ja seda on hea meeles pidada, et alles siis see toimib.
Ja see, kuidas need meile meelde jäävad, see on teine asi.
Soome koolikasvatuses on olnud sõnadel tohutult suur osakaal.
Sõnad ja õpetus on olnud valitsev meie kasvatuskultuuris.
See on selline asi, mida me igaüks võime mõtelda, et kas see on
meie elus tasakaalus.
- Kuidas sa mõistad sõnu sellega seoses?
- See on siia märgitud nüüd ühe sõnana "sõnad", aga minu arvates
on see kõik verbaalne õpetamine, juhendamine, nõustamine, mida me
oma sõnadega vahendame. Samad asjad, milles meie eeskuju anname,
aga et see saaks veel selgemaks, vajame me selleks sõnu.
See võib olla mitmesugune, ma ei pea silmas mingit kooliõpetust või
joonlauaga õpetamist või Piibli õpetamist ainult, vaid igasugune
nõuandmine. Õpetatakse kombeid, inimestega suhtlema, kuidas toimida,
kui minnakse külla, kuidas tervitad, kuidas palud andeks jne.
Igasugune õpetamine.
- Sa viitasid just sellele. Sageli me Soomes peame õpetamist
kasvatamiseks. Teadmiste jagamist, pähe tagumist.
- See on muutunud. See on muutunud palju, ehk sellisel vanemal
põlvkonnal, 50-ndatel, 60-ndatel ja enne seda sündinutel on selline
mõte, mis on kooliõpetusest. Aga see on õnneks muutunud.
Kasvatamine, õpetamine on läinud juhendamise suunas ja
vastastikuse mõjutamise suunas. Kindlasti õnneks, aga siiski on
paljudel meist see eeskuju oma lapsepõlvest ja noorusest,
et nendel sõnadel ja käskudel ja seadustel ja õpetamisel, et neil
on olnud suur tähendus.
- Sellega seostub see küsimus, et me sageli põrkame kokku sellise
kasvatusmõttega, milles nendel sõnadel ei ole mingit tähendust või
on väike tähtsus, minnakse teise äärmusse, ainult eeskujul on tähtsus.
Nii tihti ei esine suhte rõhutamist, kuid eeskuju rõhutamine tuleb
mingil kasvatusmõtte etapil esile. Kuidas see mõjutaks, kui me
jätaksime sõnad sellest kolmnurgast täiesti välja?
- See oleks üsna halb minu arvastes. Ma olen ise varem olnud koguduses
tööl ja ma ei tea,kas mujal maailmas on samasugune ilming, aga Soomes
tundub olevat sedasi, et meil minnakse ühest servast teise.
Kui ollakse oldud ühes ääres, siis minnakse kohe teise äärde.
Siis kui ma koguduses tööl olin, siis mindi teise serva, et hakati
väga palju rõhutama suhte tähtsust, tunde tähtsust ja kogemise tähtsust
ja sellist, mis oli hea. Aga selles mindi nii teise äärmusse, et muu
unustati. Elamust ja selliseid asju, palju tegevust ja muud, mis olid
head asjad iseenesest, aga samal ajal konkreetselt ka meie koguduses
viidi "flanel" filme prügikasti kuna arvati, et traditsioonilist Piibli
õpetust ja traditsioonilist laste õpetamist ei vajata enam, et see on
vanaaegne ja see on halb. Alati kui minnakse ühest äärmusest teise või
mõnda asja rõhutatakse väga ja arvatakse, et üks nendest osadest
tuleb heita prügikasti, see on halb. Mind on väga kõnetanud see,
et kõigeväeline Jumal nõustub rääkima meiega, et Ta on ise andnud
meile kirjutatud sõna, et meil on terve raamatukogu seda, mida Tema
on tahtnud meile verbaalselt edasi anda. Jeesuse kohta öeldakse,
et Ta on elav Sõna, Tema on sõna ja Ta tuli ja ka õpetas palju.
Suur osa sellest, mida Jeesusest räägitakse Piiblis, on see,
mida Ta õpetas. Ma mõtlesin, et kes mina olen ütlema, et sõnu
pole vaja või seda verbaalset poolt pole vaja, aga see on ainult üks osa.
Seda me peame alati meeles pidama.
- Huvitav, ei saa jätta ütlemata, et kui vaadata evangeeliume,
siis evangeeliumid on tasakaalus. Johannese evangeeliumis on palju
sõnu ja kõnesid, Markuse evangeeliumis on palju tegevust ja
eeskuju. Tuli lihtsalt meelde selline seik.
Miks on sõnad kasvatuses tähtsad?
- Nagu just ütlesin, on ilma nendeta raske asjadest aru saada.
Me võime anda eeskuju. Palju asju õpitakse eeskuju järgides.
Väike laps õpib, et kingad jäetakse esikusse Soomes. Soomes on selline
komme ja seda pole vaja alati öelda. See on nii igapäevane ja nii
palju kordi päevas toimuv asi, et ta õpib selle isegi kui seda ei öelda,
järgides teiste eeskuju. Isegi välismaalased õpivad selle Soomes
üsna ruttu kui märkavad, et uups, nad on ainukesed, kellel on kingad
jalas. Või mõni muu igapäevane eeskuju. Aga on palju asju, mida on
raske teisele edasi anda ilma sõnadeta. Meil võib olla midagi uut,
uut tehnikat näiteks, ma olen sageli öelnud, võtame näiteks arvuti
kasutamise, mis ei ole nüüd eriti uus paljude jaoks, aga alati tuleb
uusi asju, uusi programme ja muud, meil võib olla väga uhke arvutiklass
ja tore õhkkond ja head aroomid ja lõhnad ja küünlad ja võib olla
väga hea suhe selle õpetajaga ja õpetaja võib näidata eeskuju ja teha
ühte ja teist ja tõenäoliselt sedasi õpiks vähehaaval, aga kui võtta
sõnad appi, siis kindlasti see õppimine toimub kiiremini.
Mäletan ühte väikest poissi meie koridoris, kellele ütlesin:
"Tere hommikust, Antti!", nimi on välja mõeldud, siis Antti ütles:
"Et mis hommik". Kuna keegi polnud õpetanud talle, ta polnud kuulnud
sellist, kodus ilmselt selliseid asju ei öeldud eriti. Kui lasteaias
olles lahendasime tüli lastega ja ütlesin, et nüüd sa võiksid andeks
paluda, kui sa tahad. Siis üks laps julges öelda seda häälega, et mis
andeks, et mida see tähendab "paluda andeks", mida mina ei oska,
kuna seda polnud õpetatud talle. Teisest küljest sedagi võib õppida
eeskuju kaudu, aga need on sõnad, mida me peame oskama teisele öelda.
- See on seotud üsna palju ka kuulutamisega ja kristliku eluga.
Koguduses, nagu ütlesid, on mingil ajal olnud elamustest lähtuv ja
jutlused on muutunud lühemaks ja lühemaks. Mõnes kirikus peetakse
kümmet minutit liiga pikak ajaks. Kuulutajale tundub see liiga lühike.
Just see erinev rõhuasetus, need trendid on selles näha.
- See on huvitav, see vaimulik pool selles, et Soomes, sageli öeldakse,
et Soome on selline rahvas, kellel ei ole rääkimise kultuuri.
Aga teisest küljest, on Soomes traditsioonilises vaimulikus
kontekstis peetud tõesti pikki kõnesid ja kohati peetakse ka nüüd
ja selles pole midagi paha, aga see, et sageli meie vaimulikkus paistab
selline, et meil on suur pea ja palju teadmisi ja palju kõnelevaid
päid, aga suhete loomine ja jüngrite õpetamine oma elu eeskujul,
oma elu jagamise kaudu, seda on jäänud vähemaks. Millegipärast,
ilmselt sellepärast, et ristiusk on sõna usk, meil on raamat ja meil on
seepärast palju sõnu ja see on kindlasti nagu edasi kandunud.
Nagu oleme ka varem rääkinud, et see on ehk natuke kergem tee,
rääkida palju kui see, et hakatakse vaeva nägema ja antakse oma aeg
ja lükatakse oma vajadused kõrvale ja võetakse inimesi tõsiselt.
See on vaevalisem ja aega kulub rohkem.
- Enne kui läheme rohkem Piibli sisu ja selle juurde, mida Piibel
ütleb sõnade kohta, tuli meelde suhtest, selle kolmnurga tervikust,
et mil määral suhe ja eeskuju mõjutavad sõnade vastuvõtmist.
Millest on sageli räägitud eeskujuna meie laste koolist ja õpetajast,
kellel oli suhe lapsega.
- Jaa, see on tõesti väike anekdoot, aga see on mulle elavalt meelde
jäänud. Sellest on möödas juba üle kümne aasta kui üks meie lastest,
me olime kooli koridoris kõndimas ja see õpetaja tuli vastu ja küsis:
"Kuhu sa lähed?" Keset päeva, see polnud mingi etteheitev küsimus,
aga siiski kontrolliv, et: "Kuhu sa nüüd oled minemas?" Minu laps vastas
või õigemini meie laps vastas, et ta läheb kõnetundi ja õpetaja
ütles, et ahah, ok ja jätkas oma teed. Laps ütles siis, et see,
see õpetaja oli Savolainen Harri, meie laste esimene õpetaja.
Meie laps ütles siis, et Harri ütles sedasi sellepärast, et ma
meeldin talle. Ja see oli absurdne, sellel polnud midagi tegemist selle
lühikese kohtumisega, aga lapsel oli nii selge veendumus selle kohta,
et sellele inimesele ma meeldin, seepärast ta tegi sedasi.
- Ja ta suutis ka need sõnad vastu võtta.
- Polnud midagi tõsista, aga selline väike näide. Sageli nende sõnadega
seostub, eriti kui rääkida, minnes vaimuliku elu poolele ja Piibli
õpetamise juurde, väga paljudel inimestel võib olla halbu mälestusi
või haavu või traumasid mistahes sellisest õpetusest, mida nad on
noorena või lapsena saanud. Palju räägitakse õuduslugusid, selliseid,
milles on hirmutatud põrgutulega ja ei-tea-millega veel.
Kindlasti peab paika, ma ise ei ole elanud sellises kontekstis, sellises
lapsepõlves, aga ma ei kahtle selles üldse. Ma kahtlustan seda,
et see põhjus pole olnud nendes sõnades ja nende sõnade või õpetuse
teemas, vaid... - Kivis, mis kukub taevast või...
-Just, millestki sellisest. Ma usun, et Piibel suudab õpetada ka
väiksele lapsele alates Moosese raamatust kuni Ilmutuste raamatuni.
Aga kui suhe lapsega pole korras, siis mul pole mingit ettekujutust,
milline on selle lapse arengutase, kui palju ta suudab vastu võtta,
milline on tema iseloom, temperament, kui tõsiselt ta võtab teatud asju
ja milliseid asju peaks rääkima valikuliselt. Või veel halvem,
kui kristlasena minu elu eeskuju ei lähe kokku minu sõnadega.
See tekitab sellise vastuolu, et kui laps või noor ise valib selle tee,
siis tal võib olla palju raskem võtta seda vastu, kui need
lähedase täiskasvanu sõnad ja eeskuju on olnud vastuolus.
Ma usun, et need õudusjutud kõigist jubedustest, mis paljude inimeste
vaimulikkusele on lapsena tehtud, need on seotud rohkem suhte ja
eeskujuga kui sellega, et on Piibli sõna õpetatud.
- Ehk siis, kui suhe on korras ja elu räägib sama, siis suudab laps
või töökaaslane või kes tahes võtta vastu ükskõik kui rasket teksti.
- Sedasi ma usun.
- Milline tähtsus on meie sõnadel Piibli kohaselt?
- Siin on hea mõtelda seda kahest vaatenurgast. Piibel annab meile
palju juhiseid, kuidas me peaksime rääkima ja mida me peaksime rääkima.
Seal öeldakse, et sõnad on nagu nooled, mis võivad haiget teha või
need võivad tuua kaasa hävingut. Jakoobuse kirjas on, et see on
nagu tuli, mis süttib ja mis tekitab tohutu metsatulekahju või kulutule.
Sõnadele antakse suur tähtsus, see, kuidas räägitakse ja Paulus annab
meile juhiseks, et rääkige seda, mis on hea, seda, mis on ülesehitav,
seda, mis kõlab teiste kõrvus hästi, julgustage üksteist, innustage
Paulus räägib tõesti palju just positiivsete asjade
ütlemisest ja julgustab, õhutab seda tegema. Näiteks Jakoobuse
kirjas, tõesti hoiatatakse, mida kõike meie sõnad võivad kaasa tuua.
See on asja teine külg ja minu arvates väga tähtis asi, mõelda ja
peegeldada, kas minu juttu on hea kuulata, kas see on ülesehitav,
kas see on innustav ja julgustav.
- Sõnadel on väga suur mõjujõud. - On. See tuleb ka Piiblis
täiesti selgelt. Selles valdkonnas, milles võib olla probleeme,
seda pole vaja visata prügikasti vaid paluda selles abi, et kuidas
ma räägin. Selle teine külg, mida Piibel räägib sõnadest,
on Jumala enda sõnad. Sellest ta räägib samuti jõuliselt ja nimelt
laste õpetamisest, laste kasvatamisest. Kuidas me peaksime
edasi andma seda, mida me oleme kuulnud, mida me oleme näinud,
mida me oleme kogenud. Jumal ütleb paljudes kohtades jõuliselt, et
andke see edasi oma lastele. Rääkige neile need sõnad, rääkige nendest
käskudest, mida Ta on andnud, et ka teie lapsed võiksid elada.
Ma olen võtnud siia ühe koha 5. Moosese raamatu 11. peatükist,
siin on kolm salmi: "Ja pange siis needsinased mu sõnad
oma südamesse ja hinge, siduge need tähiseks oma käe peale
ja need olgu laubanaastuks teie silmade vahel; õpetage neid
oma lastele, rääkides neist kojas istudes ja teed käies,
magama heites ja üles tõustes! Ja kirjuta need oma koja
piitjalgade ja väravate peale".
Minu arvates sellest selgemini pole vaja öelda, milline tähendus
sellel on, kui palju Jumal tahab, et me räägiksime sellest, milline
Ta on ja mida Ta ootab meilt ja kuidas me peaksime elama.
See, mida Piiblis öeldakse, Ta on pannud oma seadused nii siia
raamatusse kui ka meie südamesse, Püha Vaim tuletab seda meelde,
aga me ei tohi seda jätta enda teada vaid see on mõeldud jagamiseks.
See on nii selge juhis ja see on selline valdkond, milles praegusel
ajal kogudustes lapsed jäetakse tähelepanuta. Üsna palju võidakse
panustada sellesse või rõõmustada selle üle, et on lapsi ja nautida
nende seltskonda mingil moel, tavaliselt nad küll peavad olema
omavahel, siia võidakse panustada ja mõelda, et see on hea, aga see,
kui me jätame Jumala sõnad õpetamata, Jumala ilmutus õpetamata,
siis me teeme kõige halvema karuteene lastele.
- Selle taga on sageli hirm, et laps ei kannata välja mõnda õpetust,
näiteks juttu surmast või Laatsaruse ülestõusmisest või
Koljati langemisest, kui kivi lendas pähe
või kael murtakse.
- See osa on kõige hullem, kus kivi lendab.
- Sellepärast heidetakse kõrvale kogu õpetamine.
Sellise hirmu pärast. Mil määral mõjutavad suhe ja eeskuju seda,
mida võib Piiblist õpetada? Kas võib kõike Piiblist lastele õpetada?
- Ma just ütlesin, et minu arvates võib.
See on seotud just sellega, et ma pean teadma, milline see laps on.
Lapsed on erinevad nagu ka meie, täiskasvanud, oleme erinevad
oma temperamendilt, oma iseloomu poolest, vastuvõtuvõime poolest
ja mõni meist näeb visuaalselt asju, keegi kuuleb väga kõvasti kõike,
meil on selliseid erinevusi ja me peaksime suutma neid arvesse võtta.
Ma ei suuda võtta neid arvesse, kui ma ei tea ega tunne seda last,
kellega mul on tegemist. Meil on nii sageli, ma usun, et vaimulikult
kogudustes veelgi rohkem kui koolikasvatuses praegusel hetkel,
sest seal on paljus liigutud sellise vastastikuse mõju suunas, meil on
sageli nii, et ma olen see, kes annab, annan mingeid asju, kallan
asju lapse kõrva. Aga kui see põhineb suhtele, siis see põhineb
vastastikusele mõjule ja lapse reaktsioonidest, küsimustest
ma tean, kus me oleme, kas ta suudab sellest aru saada üldse või
tundub, et see läks liiale, selle võib jätta kõrvale või seda võib
selgitada. Kui tundub, et nüüd tärkas mingi hirm, siis seda peab
suutma käsitleda mingilgi moel.
- Ja samamoodi on ka suhetes täiskasvanutega?
- Jaa. Täiskasvanu on alati teatud moel, muidugi on õpetajal alati
suur vastutus, tingimata, aga täiskasvanu on teatud moel vastutav
oma elu eest ja oma vastuvõtmisest ja võib anda tagasisidet.
Aga lapsega see suhe pole veel tasakaalus, ehkki me oleme lapsega
võrdõiguslikud, mitmel moel me võime olla õed ja vennad Jeesuses,
selles mõttes oleme samal joonel, aga arengupsühholoogiliselt on
alati täiskasvanu vastutav. Ja seepärast ma ei tohi oodata,
et laps ise võtaks vastutuse oma reakstioonide eest, vaid mul tuleb
täiskasvanuna võtta vastutus ja seepärast ma ei näe probleemi
selles, et lapsi õpetatakse. Aga see peaks lähtuma lapsest, mitte oma
õpetamise vajadusest, et sain ära öelda, et oh-oh, nüüd on kogu Piibel
läbi võetud vaid see peab lähtuma lapsest.
- Mida Jeesus õpetas sõnade kohta?
- Jeesus õpetas tõesti palju sõnade kohta. Sa mäletad kindlasti rohkem
neid asju. Vähemalt sellised, mida ma olen siin eelmisel korral öelnud,
näiteks targast ja rumalast mehest. Jeesus käskis, ta õpetas palju ja
ta käskis pidada sõnadest kinni. Tehke kõik minu jüngriteks ja
õpetage neid tegema minu õpetuse järgi. Ta õpetas ja käskis sellest
kinni pidada ja ta käskis jagada seda. Siis ta käskis veel
selle järgi elada nagu tark ja rumal mees. Tark mees on see, kes kuuleb
ja teeb selle järgi. Rumal mees on see, kes kuuleb, aga ei tee
selle järgi. Jeesus andis sellele tõesti suure tähtsuse, kõik need,
kuulmine, vastu võtmine, meelde jätmine, jagamine, elluviimine.
- Küsisin varem sinult teiste tegijate suhtes, et mis sinu jaoks
on olnud kõige suure väljakutse, mis sinu jaoks on suurim väljakutse
sõnade õpetamise suhtes kasvatuses?
- Võibolla see, et ma räägin väga palju, mul on lihtne rääkida ja
ma olen väga terava keelega inimene, ma kasutan jõulisi sõnu ja
jõulisi väljendeid ja just see, mis on sobiv ja mis arvestab teistega
ja et suudaks olla ikkagi selles vastastikuses mõjus, mitte nagu
ise kõrgemalseisjana tulla ütlema käske või seadusi või muud,
see on mulle väljakutse ja ka see toon, et kuidas ütelda. Nendes on
tõesti palju iseloomuerinevusi ja ka kultuurierinevusi. Ma mõtlen,
kultuurierinevusi selles mõttes, et meie peretaustas näiteks.
Teine inimene on väljapoole suunatum ja rääkimine on lihtsam, naised
sageli, öeldakse, et naistel on sõnu rohkem ja ma ise tunnen palju
inimesi, ja ka ise olen õpetaja laps, tundub, et see on üks selline
inimrühm Soomes, õpetajad ja õpetajate lapsed, sõnu leidub,
leidub tõesti palju. Sageli leidub ka muud. Teisest küljest on
vastukaaluks see, et Soome on selline vaikijate maa, et kergesti
ei räägita enne kui mõni promill on sees. Need on sellised meie taustast
tulevad ja mul endal ehk, ma tunnen, et see on ka minu and ja tugevus,
aga nagu kõik meie tugevused, võivad need pöörduda nõrkusteks.
Sageli need on need, mida me peame valvama. Kui sa küsisid minu oma
väljakutset, siis see on just see sõnade teravus ja ka kuulamise oskus.
Sõnadega peaks alati kaasnema ka see, et suudetakse ka kuulata.
- Paneme nüüd need sõnad siia püramiidi peale ja ma tahaksin
kuulda sinult sinu seisukoha selle terviku kohta. Mille sa tahaksid
jätta mälestuseks? Sa oled visuaalne inimene ja sulle meeldib teha seda
justnimelt sedasi. Mida sa tahad selle kaudu öelda? Tervikuna.
- Ma tahaksin esitada väljakutse ja julgustada mõtlema oma elu üle,
kuna kõik meist on mingis suhtes, kõigil pole ilmtingimata sellist
kasvatussuhet olnud, aga väga paljudel on. On oma lapsed,
naabrite lapsed, lapsed koguduses, võib-olla noori, kes käivad rühmana
õues või kestahes või keegi alles usule tulnud, kellega koos on
hakatud liikuma, need on kõik sellised suhted. Ma tahaksin kutsuda
üles mõtlema, et kas see on tasakaalus, see kogu asi.
Või puudub sellest midagi olulist, või kas see on valepidi, või on see natuke
väärastunud, või on seda liiga palju rõhutatud, või võib seal lugeda, vaid
ühte asja kogu kolmnurgal. Eelkõige ma tahaksin esitada väljakutse
kogudustele ja koguduste pastorid, pastorid mõtlema seda ja palvetama
koguduse laste ja noorte eest. See on nii tõsine asi, et meil pole
luba seda kõrvale jätta ja kuidas see toimib näiteks Soome kogudustes.
Selles ma tahaksin esitada väljakutse, mõtlema ja küsima
ja palvetama selle pärast.
- Suur aitähh selle kolmnurga eest ja nende mõtete eest!
Me jätkame kahe nädala pärast uute teemadega, aga on hea
mõtelda ka enda puhul, et kuidas on tasakaalus suhe, eeskuju ja
sõnad suhetes oma laste, oma abikaasa, töökaaslaste
ülemuse või alluvaga. Aitähh, et olid vaatamas "Varaaita"!
Me jätkame taas kahe nädala pärast uute teemadega.
Seniks palju õnnistust! Nägemist!
Tõlge: Ülle Kapanen