VARAAIT
Filmis "Time Changer" räägitakse 19. sajandi teoloogia professorist,
kes viidi ajamasinaga 2000-ndate algusesse.
Ta oli üllatunud ja ehmunud sellest,
kui kaugele kristlik Ameerika oli eemaldunud
nendest kristlikest väärtustest ja Piibli tõdedest,
mida tema ajal peeti enesestmõistetavaks.
Nendest väärtustest, millele toetudes Ameerika Ühendriigid loodi.
Näiteks asjad, mida tol ajal 19. sajandil peeti patuks
olid 2000. aasta kristlastele igapäevane ajaviide
ja kuulusid isegi koguduse programmi.
Mõtlesin seda filmi vaadates järgmist:
kui Jeesuse tagasitulek viibiks
ja meid tõmmataks tulevikku 100 aasta kaugusele,
kas me siis tunneksime veel ristiusu ära?
Meil siiski pole võimalust hüpata väljapoole oma aega.
Me oleme oma aja lapsed ja muutume lihtsalt koos selle ajaga.
Ainuke võimalus vältida kohandumist selle maailmaga
on saada uuesti ühedus Jeesusega, uueneda Püha Vaimu kaudu.
Apostel Paulus kirjutas:
"Ja ärge saage selle maailma sarnaseks,
vaid muutuge teiseks oma meele uuendamise teel,
et te uuriksite, mis on Jumala hea ja meelepärane ja täieline tahtmine."
Mugandumine on väga lihtne, seda ei pane ise tähele.
Vähehaaval meie mõtlemine muutub,
ellu tuleb kombeid ja harjumusi, mida oleksime varem kartnud.
Kohandume selle aja väärtustega, tänapäeva ajaviitega,
tänapäeva vägivalla ja seksiga jne. Me jääme sedavõrd "pimedaks",
et me enam ei näe õigesti, meie vaimulik eristamisvõime tuhmub.
Sellepärast me vajame puhastust. Meele puhastust.
Me vajame näha oma patte õiges valguses.
Vajame seda, et tunneksime õudust selle pärast,
mida me teeme valesti ning tahame saada sellest vabaks.
See on nagu duši all käimine, see on lahtiriietumine,
see on "Kristuse duši" alla astumine ja uute rõivastega riietumine.
See on patu nägemine, tunnistamine, andestusse uskumine
ja õigesti toimimine.
Jumal tahab ja suudab teha seda meie eludes.
Sellest me räägime täna "Varaaidas".
Minu külaliseks on pastor ja sotsiaalnõunik
Antero "Mooses" Laukkanen
ja tal on nii mõnigi seisukoht selle teema kohta.
Tere tulemast "Varaaita"!
VARAAIT
Tere tulemast saatesse, Antero "Mooses" Laukkanen!
Tänan! Tänan! - Ma tõin just näite filmist,
kus mees tõmmati 19.sajandist aastasse 2000.
Mis saaks, kui sina oleksid selles olukorras?
Mis sa arvad, mida mõtleksid tänapäeva kristlusest selle taustal?
On alles keeruline küsimus. Kui ma mõtlen selle muutuse peale,
mis on toimunud 1970-ndatest 2010-ndateni,
kui suur see on olnud,
siis võin ehk natuke ette kujutada, kui suur on muutus võrreldes tolle ajaga.
Mu tunded ja mõtted... Oleksin üsna pettunud.
Kas nii juhtuski meiega?
Kas tõesti ristiusk, Jeesuse õpetused mõjutasid meid kõigest nii vähe?
Tol ajal 19. sajandi Ameerikas elati ühiskultuuri aega,
meil tol ajal veelgi enam.
Sealt on olnud pikk tee siiani.
Mis asjad sinu arvates,
olles jälginud kristlikku kultuuri Soomes üle 30 aasta,
mis asjad selle aja jooksul on muutunud?
Kindlasti on muutunud 60-ndate vasakpoolne radikalism,
mõtlemine on muutunud - kes inimene on, kust inimene tuleb,
kuhu inimene läheb... Need on olnud suured mõjurid.
Kõigele nö Jumalaga seotule väljakutse esitamine.
70-ndatel ma mäletan, kui ma läksin kooli,
laua peal oli kaks raamatut, Lauluraamat ja Piibel,
neid ei peetud mingi globaalse ohuna laste arengule,
vaid mõeldi, et see on tugi ja kaitse ja need peavad seal olema.
Jah, neid loeti.
Ma mäletan, et igal hommikul oli hommikupalvus
ja palve koolis oli täiesti tavaline.
Kristluse mõju oli konkreetne, see polnud häbiväärne.
Nüüd ajad on muutunud, ehk see suurim asi on,
et usust on tehtud individuaalne, selline salajane, peidus olev.
Minu isiklik asi, millest ei peaks rääkima.
Ei tohi rääkida, ei tohi küsida.
See on olnud suur mõjutaja. Muidugi on ka tehnika areng,
muutus, kuidas see uus mõtlemine on inimestesse külvatud ja tulnud.
Meedial on väga suur roll.
Rahvusvahelised meediavõrgustikud
võivad sööta ükskõik millist mõtlemist ja arengut.
Muutus on väga suur.
Huvitav mõte on see, et me pole jõudnud selleni järsku
vaid see on arenenud vähehaaval ja me harjume igaüks oma ajaga.
Me oleme nagu konnad, kes harjuvad tasapisi soojeneva veega.
Kuidas sa näed, mispärast kristlikus maailmas
minnakse alati kaasa selle arenguga, mis on maailmas?
Ma ütleksin, et see on selline igivana vale ja pettus,
mis on seotud meie sooviga
olla heaks kiidetud selles ajas.
Ma ei taha olla see, kellest mõeldakse,
et ta on omamoodi, see, kes on maailma vastu,
on kõige vastu, on arengu vastu.
See on omal moel sünonüüm maailmale.
Alati on kõige vastu.
Ma ei taha olla see, kes on maailmas see kurja juur.
Ma usun, et minu asi on hea, aga siis ma olengi see paha,
kuna ma pidurdan midagi.
See on vajadus kohanduda, olla osa sellest maailmast,
seetõttu see oma roll kristlasena hämardub.
See on üsna pöörane mõte,
ilmselt leiame üsna kergelt ka ennast mõtlemas,
et ei jaksa alati olla see, kes ütleb negatiivseid asju,
ei jaksa näägutada ja ikkagi..
Kas peaks näägutama?
Kas koguduse suhtumine peaks olema selline,
et olge ettevaatlikud, ärge minge, ärge tehke, olge ettevaatlikud...
Või ei? Kas meil on piits? Või peaks see olema präänik,
millega me meelitame, et siin on nii tore, tulge siia?
Sisemise elu puhtus ja rahu nagu Piibel ütleb,
mõtelge kõike, mis on ilus ja puhas.
Selle reklaamimine on küll suur osa sellest elust.
Ehk just see negatiivsus,
et me ei oska õigel viisil edasi anda oma sõnumit,
see on toonud juurde lisapingeid, tarbetuid pingeid.
Kui sa küsid inimeselt: "Kas sa tahad, et sind tapetakse?"
siis kõik ütlevad, et ei taha.
Kui sa küsid: "Kas sa tahad, et keegi võrgutab sinu naist?"
Kindlasti ei taha!
Aga kas sa tahad, et 10 käsku juhivad seda maailma?
Ikka ei taha. Aga miks siis mitte, kui seal just ongi kõik need asjad!
Ära tapa, ära riku abielu -
need on nagu kaitse meile kõige selle vastu,
mis võiks meie sisemise elu rahu ja ilu ära rikkuda.
Me oleme muutunud käsu orjadeks
me ei näe, mis on see Jumala riigi rõõm ja rahu
ning pole osanud seda õigel moel esile tuua.
Ma olen küll seda meelt, et laste videomängudes olev vägivald...
Ma tahan küll öelda, et see on vale.
Täitsa otse, igaühele, kes selliseid maale toob.
See hävitab minu lapse kujutlust sellest maailmast,
see on vägivaldne ajaviide.
Nüüd sa läksid teema juurde, mille kohta tahan küsida.
Kui mõelda, et maailm mõjutab meid alati.
Me oleme oma aja lapsed, ka meie vanad "habemed".
Ma mõtlen tulevasele põlvkonnale.
Mis mõjutab neid kõige enam, mis juhib nende väärtushinnanguid,
nende mõtteid heast ja õigest?
See põlvkond on küll visuaalne põlvkond.
Meedia moegurud, muusikakanalid,
erinevad kuulsused, persoonid -
ma ütleksin, et need ongi tänapäeva prohvetid, kes mõjutavad.
Kui sa vaatad tänapäeva inimest,
ta on koguduses võibolla 3-4 tundi nädalas, aga..
See on päris palju. - On küll, ma olen optimist.
Kui oleks selline olukord, mõtle kogu seda ülejäänud aega,
kuidas kõik muu mõjutab seda inimest.
See ei ole realistlik ootus, et mina pastorina ootan,
et minu kahetunnine mõju sellele inimesele
oleks suurem kui see, kui ta istub 24/7 TV või interneti ees
või lugedes moeajakirju.
Siis peaks toimuma selline totaalne arusaamise vahetus,
et mida ma tahan enda sisse lasta, mis asjad on väärtuslikud.
Ka tänapäeval tulevad väärtused endiselt sealt...
Mida inimene enda sisse paneb, selle ta sealt leiab.
Kui mõelda, milline jõud selles raamatus ikkagi on, Piiblis.
Kui mõelda, et see mõjutab 2-3% inimese ajast
ja ikkagi - millise mõju see aeg jätab!
Võiks mõelda, et kui saaksime kuidagi lisada
seda aega suhtes selle teise ajaga,
siis oleks tulemus palju parem kui see protsentuaalselt on.
Piibel ütleb enda kohta, et see on elav seeme,
mis külvatakse kuhugi
ja nagu ütlesin, see on midagi, mis tuleb Jumala riigist.
Üks piisk seda on rohkem kui kõik jõud siin maailmas.
Kuidas me saaksime inimesed nägema uuesti,
et see Jumala Sõna külvatud seeme, see mõtteviis, mille Jeesus tõi...
Need on maailmakõiksuse kõige tähtsamad mõtted ja sõnad.
Need on just need ja nendega tasub elus vaeva näha.
See kohandumise vajadus, olla osa sellest kõigest, on nii tugev.
Kui ei toimu radikaalset revolutsiooni, ma kardan, et kaotame selle mängu.
Jätkub see areng, mida alustasime 19. sajandil.
Minu mure on see, et see ainult jätkub
ja meil on üha religioossem kogudus,
kuid vähem Jumala sarnane kogudus.
Kui me mõtleme lapse peale, kes vaatab häid lastesaateid
ja õpib vähehaaval "vaatamise kultuuri",
kuidas me võime peatada selle arengu,
et ta 10 või 20 aasta pärast ei vaataks ka kõike muud,
mida on võimalik vaadata? Või oleme juba kaotanud selle mängu?
Me oleme ehk kaotanud ühe või kaks põlvkonda.
Aga kui meie nüüd, sina ja mina, suudame panna inimesed mõistma,
vanemad mõistma,
noored täiskasvanud, kellele sünnib nüüd väikseid lapsi.
Kui me suudame panna nad mõistma,
et nemad vastutavad selle lapse tuleviku eest
nagu meie vanemail oli vastutus meie eest,
siis me võime muuta suunda.
Suund võib alati muutuda ja see on see tore asi siin,
et Jumala riik, kui see võetakse vastu,
on alati tugevam kui see, mis on selles maailmas.
Ja see on meie lootus.
Ma mäletan, kui ma kodus ütlesin meie Sallile,
kui ta väiksena õppis telepulti kasutama...
Lapsed on osavad ja õpivad kiiresti.
Kui ta vaatas sealt midagi ja ma tulin sinna ja ütlesin,
et me rämpsu ei vaata -
see on rämps, me ei taha sellist vaadata!
Salli nõustus minuga, et ärme vaata rämpsu.
Ühel õhtul siis mina istusin ja vaatasin mingit saadet telekast.
Salli tuli diivani juurde, vaatas seda natuke aega
ja siis hakkas hirmus kisa: "Ema, isa vaatab rämpsu!"
Asja päästis see, et see sõnum oli jõudnud kohale.
Ta eristas rämpsu.
Ma olen alati tagantjärgi mõelnud, et nii see on, kõik algab kodust.
Kõik algab kodust.
Milline on sinu arvates kodu ja koguduse suhe kasvatuses?
Sageli heidetakse pall kogudusele, et tehke teie see usuline kasvatus,
meie tegeleme muu kasvatusega. Või siis teistpidi.
Milline on suhe? Milline see peaks olema?
Kõigepealt see, et Jumala sõna mõju meis igaühes
peaks olema nii suur asi, selline elu pea peale pöörav,
et see on nüüd see meie pere asi.
See ei ole selline, mida saaks väljastpoolt palju mõjutada.
Koguduse roll on muidugi varustada vanemaid.
Ma arvan, et siin on meil suur lõhe -
kogudused ei ole võtnud selle eest piisavalt vastutust -
varustada vanemaid, et nad saaksid olla kristlik pere.
Nad ei ole andnud neid vahendeid kodudesse,
esitanud väljakutseid mõtlemisele, mis on kodudes,
koguduses käimise suhtele, õhtupalvete tähtsusele,
pildipiibli lugemisele koos lapsega.
Ma usun, et selles osas peaksid kogudused uuesti ärkama.
Mõjutama vanemaid, kutsuma vanemaid ja varustama neid.
Selles asjas tunnen küll ise pastorina sellist selget tuleviku suunda.
See puudutab meid kasvatajatena.
Millised on meie väärtushinnangud ja kui palju meie vaatame rämpsu?
Kui palju meie veedame aega lihtsalt lõõgastudes?
Ma ei ütle, et sellest kasu poleks.
On lihtne öelda, et inimesed ei saa lastega hakkama
või ei oska väärtusi edasi anda.
Kas me ise oleme sisestanud need väärtused, mis on Piiblis?
See on suur väljakutse.
Kui Jeesus tegelikkuses ei ole mulle tähtis,
siis ma ei suuda seda lapsele edasi anda.
Ma ei oska öelda, kas selline usuõpetus on väga hea,
aga selline eluviisi õpetus, et Jeesus Kristus on perele tähtis
ja see kogu Jumala ilmutus tervikuna oleks selle pere ligi.
Üks selline suur asi on see,
et kogudused ei tee piisavalt tööd laste ja noortega.
Ma ütleksin nii radikaalselt, et oleksin valmis oma palka vähendama,
et meil oleks laste- ja noorsootööga tegelevaid inimesi,
kes võivad vanemaid aidata.
Et koguduse laste- ja noorsootöö oleks nii meeldiv, nii innovatiivne,
et laps kogeks seal, et kogudus on maailma parim koht,
ma tahan minna sinna, ma viin sinna ka oma vanemad.
Siis kui vanemad mõtlevad, et nüüd ma ei jaksa,
siis lapsed sunnivad neid
kuna nad ei taha jääda ilma sellest.
Üks selline tähtis asi, millele sa viitasid,
on vanemate oma ligiolu.
Meie kogudustes on palju noorsootööd,
kus see noorsootöö eraldatakse kõigest muust
ja vanemad paistavad silma puudumisega
ning see on mitmel moel ajaraiskamine.
Milline roll on sinu arvates just sellisel olemasolul
kristlikus kasvatuses ja väärtuste edastamises?
Me oleme muidugi lapse suurimad eeskujud ja mõjutajad
kuni ta läheb kooli. Siis tulevad õpetajad.
Täiskasvanud on need eeskujud, meil on keskne roll.
Kui Jumala Sõna mõju meis ei ole muutunud lihaks,
saanud käitumismoeks, mis on täis õiglust, armastust.
Siis sellele lapsele jääb küll vale pilt sellest,
milline see uskliku või kristliku pere elu on.
Meie vastutame selle eest. Ma ei pea sobivaks nõuda inimeselt,
kelle enda jaoks usk ei ole elav ega tõeline,
et ta võiks kuidagi kasvatada lapsed uskuma Jeesusesse
või anda neid võimalusi.
See peab tulema sügavalt meie seest.
See on küll selline ärkamise koht.
Meie vanematena oleme muutunud.
Kui ma vaatan oma elu...
Nagu ütlesin, me oleme juba täiskasvanud,
meil on täiskasvanud lapsed ja kui ma vaatan seda,
kuidas oma lapsi sai kasvatatud, siis ma teeks küll palju asju teisiti.
Ja mul on natuke kahju, et ei olnud inimesi,
kes oleksid rääkinud mulle, et see asi ei lähe päris õigesti.
Siis ma oleksin küll vajanud tuge, et näha neid asju õigesti.
Üks selline asi, mis minu arvates on tähelepanuväärne.
Ma mõtlesin,
et kui ma saan lapse vaatama head ja toredat videot...
Tol ajal olid videod...
See on hea asi, nüüd ta ei tee pättust vaid vaatab seda videot.
See aeg, mis laps istub ekraani ees ja vaatab videot, on üsna pikk
ja ma sain sellel ajal teha oma asju.
Ma ei olnudki koos lapsega vaid videod olid koos lapsega.
Need videod olid head, aga ma ei märganud,
et samal ajal ma lõin sellele lapsele kultuuri, eluviisi,
mille tulemusena laps tulevikus istub teleka ees,
kuna ta on istunud kogu oma lapsepõlve teleka ees.
Olin kaasas videolapse, videopõlvkonna loomisel.
Nende elamise-olemise eeskuju pole mitte see,
et läheks kasvõi kuulutama evangeeliumit
või läheks kogudusse,
vaid me vaatame ühel päeval kasvõi kolm filmi - see on tore päev.
Ja mina olen loonud selle.
Ma olen selle pärast küll enda peale natuke vihane.
Üks selline mõte kasvatusest.
Kuni lapse 12-13 eluaastani meil on võimalus neid vigu teha,
sealt edasi saame ainult palvetada.
Sa juba ütlesid, mida teeksid teisiti,
kui saaksid uue võimaluse kasvatada oma lapsi.
Kuidas sa arvad,
et meie täiskasvanutena peaksime suhtuma
sellesse kohandumisse, mis maailmas toimub.
Mis on need asjad, mida peaksime nägema
ja millest meelt parandama?
Isiklik Jumala teenistus, selline iseseisev,
kuhu kuuluvad need maailma kõige lihtsamad põhiasjad.
Oma palveelu - kas seda on, milline see on?
Kas palved on möödaminnes öeldud: "Kaitse naabri koera eest!"
See pole veel palveelu, see on mingi tava, täitsa hea tava,
aga see pole see, mida Jumal mõtleb selle all,
et meil oleks Temaga suhe.
Selle palveelu uuesti alustamine, leidmine oma asjana.
See on minu ja Jumala viis rääkida asjadest.
Piibli lugemine. Mitte nii, et pean lugema kolm lõiku iga päev,
vaid, näha, et need sõnad
on kogu elu ja universumi tähendusrikkaimad sõnad.
Ei ole kunagi öeldud midagi tähtsamat ja ei öelda ka tulevikus.
Jeesus ütles, et nendes sõnades on elu.
Näeme seda!
Ma võin lugeda ühe peatüki või kümme peatükki
ja seal on mulle alati midagi.
See Sõna kannab endas iseseisvat elu,
see tuleb minu sisse, selles on jõud.
Me oleme oma usuelu väljapoole suunanud.
Ma käin koguduses, pastor palvetab minu eest,
pastor loeb Piiblit minu eest ja mul on natuke seda oma,
aga see pole see, mida Jumal mõtleb,
see pole see taevane suhtlemisviis, mida Ta meilt ootab ja soovib.
Tänan, Mooses! Jätkame taas järgmisel korral.
Ja aitäh sulle, vaataja!
Jumal ei taha, et suuname oma vaimuliku elu väljapoole,
vaid et meil on lähdane suhe Jeesusega. Kas sul on?
Jumal soovib seda kõige rohkem sinu puhul ja võime lühidalt palvetada
ja paluda seda, et see suhe võiks süveneda ja sündida.
Jeesus, palume seda, et Sina ise sünnitaksid meis sisemise soovi
ja avaksid silmad nägema,
milline on meie olukord praegusel hetkel.
Ja tänu, et Sa tahad meid alati tagasi tõmmata enda juurde
ja tuua tagasi, ükskõik kui kaugel me oleme.
Tänu, Jeesus, et Sa näed meid
ja vastad oma armastuses. Jeesuse nimel, aamen!
Tänan, et vaatasid saadet! Kohtumiseni!
Tõlge: Ülle Kapanen