VARVET
Har du någonsin upplevt matförgiftning?
Har du någon gång ätit något väldigt gott och exotiskt och mycket?
Sedan, om en liten stund vrider och bränner det i magen -
och sedan med full fart till toaletten och allt töms.
Bibeln använder en liknande liknelse om att äta Guds ord -
i alla fall vad magont beträffar.
Med den liknelsen menas inte det när familjens minsta -
stoppar i sig bibelsidor. I den åldern -
då allt möjligt hamnar i munnen.
Det innebär att tillämpa det lästa och hörda i sitt eget liv.
Att lyssna på Bibelns ord är lätt, -
men tillämpningen i praktiken kan förorsaka "själavärk" -
ofta precis som med matförgiftning.
Välkommen till Varvet.
Idag talar vi om vad läsning och "ätande" av Guds ord förorsakar.
Vi fortsätter med Uppenbarelseboken i serien "Slutsignalen".
Välkommen med.
I Uppenbarelsebokens 10. kapitel skriver Johannes så här: -
"Och jag såg en annan väldig ängel komma ner från himlen, -
klädd i ett moln och med regnbågen kring sitt huvud.
Och hans ansikte var som solen och hans ben som pelare av eld, -
och i sin hand höll han en liten bokrulle som var öppnad.
Han satte högra foten på havet och den vänstra på jorden, -
och ropade med hög röst som ett lejon ryter.
Och när han hade ropat talade de sju åskornas röster.
När de sju åskorna hade talat tänkte jag skriva, -
men jag hörde en röst från himlen säga: -
”Försegla vad de sju åskorna har talat och skriv inte upp det.”
I den apokalyptiska, det är uppenbarelselitteraturen, -
förflyttar sig synvinkeln smidigt från jorden till himlen och tillbaka -
utan separata förklaringar.
Ängeln som Johannes såg påminde om Jesus, -
men avvek väsentligt från Honom. Ängeln tillbads inte.
I första kapitlet hade Johannes sett Jesus -
som uppstånden och förhärligad.
Ängeln såg likadan ut men ingenstans i Bibeln -
kallas Jesus för en väldig ängel.
Ängeln representerade visserligen Jesus Kristus och Hans evangelium.
"Han var klädd i ett moln." Det kan vara en hänvisning till -
Kristi säkra återkomst. Han hade regnbågen runt sitt huvud -
som kan hänvisa till Guds trofasthet.
Hans ben var som pelare av eld, -
som kan hänvisa till Guds beskydd i öknen och Guds dom.
Hans ansikte var som solen -
den livgivande kraften. Men han var en ängel.
Ängeln representerade Guds trofasthet och pålitlighet.
Han hade regnbågen runt sitt huvud.
I sin hand hade han en liten bokrulle.
I motsats till den med sju sigill förseglade bokrullen var den här -
mindre och redan öppnad.
Alla kunde läsa den.
Denna lilla bokrulle representerade de återstående -
domarna i Uppenbarelseboken.
För att den var öppnad var den mindre än den tidigare -
och ängeln hade denna bok i handen.
Ängeln stod på havet och på jorden.
Hans budskap beträffade hela jorden, både land och hav.
Och han ropade som ett rytande lejon.
Hans budskap skulle höras av alla som ville höra.
Som en följd av ängelns rop började sju åskor tala.
Av dessa åskors dån vet man inget mer.
De ansluter sig på något vis till den väldiga ängelns varnande budskap.
Men Johannes fick order om att försegla det som åskan förkunnar.
Det är intressant att alltid när Bibeln säger: "Säg inte det här, -
eller tala inte om det utan försegla det" så vaknar vårt intresse.
Håller Gud något hemligt?
Varför vill Gud inte meddela det? Man börjar tänka på konspiration.
Gud har inget att dölja, -
men Han berättar inte allt, för vår egen skull.
Det är möjligt att tänka att ängelns rop och påföljande åskdån -
skildrade så detaljerat den sista tidens händelser -
att man skulle ha missförstått det.
Därför förbjöd Gud Johannes att skriva upp det han hörde.
Man fick inte skriva ett dugg.
Åskans budskap förblev för alltid bara i Johannes vetskap -
och det retar oss!
Irriterande att inte veta vad åskorna sade.
Med många andra budskap i Bibeln är det lika.
Om det står i Bibeln att något inte ännu får sägas -
försegla det och förklaringen följer senare, -
så blir vi otåliga och frågar: "Varför döljer du Gud någonting för oss?"
Gud vill öka vårt tålamod -
"När det är så dags får ni se."
Jag tror att när vi är framme i himlen får vi höra vad åskorna sade.
Vad Johannes hörde som han inte fick skriva.
Johannes fortsätter i kapitel 10, vers 8 och framåt: -
"Och rösten som jag hade hört från himlen talade till mig igen och sade: -
”Gå och ta den öppna boken ur handen på ängeln, -
som står på havet och på jorden.”
Och jag gick bort till ängeln och bad honom ge mig bokrullen.
Han sade till mig: ”Ta den och ät upp den.
Den skall svida i din mage, men i din mun skall den vara söt som honung.”
Och jag tog emot bokrullen ur ängelns hand och åt upp den, -
och i min mun var den söt som honung.
Men när jag hade svalt den sved det i min mage.
Och de sade till mig: ”Du måste profetera på nytt, -
om många länder och folk och språk och kungar.”
Det här måste man ta allegoriskt.
Annars skulle Johannes ha väldiga matsmältningsbesvär.
Han blev uppmanad att ta bokrullen och äta upp den.
Profeten Hesekiel fick på sin tid ett liknande budskap från Gud.
I Hesekiel kapitel 2 vers 8 -
och framåt kan vi läsa: -
"Människa! Lyssna till vad jag har att säga dig.
Var inte motsträvig som detta motsträviga folk.
Öppna din mun och ät det jag ger dig.”
Jag såg en hand sträckas fram mot mig, och handen höll en bokrulle.
Han rullade upp den, och jag såg att den var fullskriven, -
på både framsidan och baksidan.
Det som stod skrivet där var klagan, suckar och jämmer.
”Människa”, sade han, ”ät det du ser här,
ät denna rulle. Gå sedan och tala till israeliterna.
Jag öppnade munnen, och han gav mig rullen att äta.
”Människa”, sade han, ”svälj denna rulle som jag räcker dig, -
och fyll din mage med den.”
Jag åt den, och den smakade sött som honung."
Både hos Johannes och Hesekiel innebär ätandet av bokrullen -
ett anammande av Guds ord.
Profeterna fick i allmänhet uppleva sitt budskap i verkligheten, -
ofta även på ett bittert sätt.
Nu fick både Johannes och Hesekiel till uppgift -
att efter ätandet förkunna och profetera det som stod i boken.
Båda fick också erfara följderna av förkunnandet.
Missförstånd och förföljelse med mera.
Att skriva upp synerna var inte lätt för Johannes.
Han måste ha innerligt ha upplevt de kval som han tillkännagav -
att kommer att drabba jorden.
Det torde inte heller ha varit lätt att förmedla ett budskap -
som bara några få kunde förstå.
Om Uppenbarelseboken för oss ofta låter som "hebreiska", -
så hur må det ha låtit för dem som lyssnade på Johannes?
Många har använt boken fel och många tolkat den -
för sina egna ändamål och i alla tider har man skrämt människor med den.
Johannes måste ha förstått att den är rätt så omöjlig att förkunna, -
men ändå förkunnade han den.
Den var lätt att äta och smakade gott, men svår att leva efter.
På samma sätt är den för oss idag.
Guds Ord är sött och bittert.
Det är lätt att läsa och gott att äta, men svårt att leva efter.
Dess verkan känns inte bara behaglig i vårt liv.
Det upplyser oss och ger oss frälsningen -
och skänker oss glädje och frid, -
men att leva efter det gör ofta ont.
Gud lär oss genom erfarenheter att förstå saker, -
som vi sedan berättar vidare.
Det är lätt att säga men helt annat att leva efter det.
Om vi inte anammat evangeliet personligen kan vi -
inte berätta om Kristus för andra.
Det är lätt att läsa och lätt att lyssna till -
men rätt så svårt att leva efter.
Man kan rätt så lättvindigt säga till Gud: "Använd mig Herre", -
men bli förbittrad på grund av de tyngder och kval -
som den som Han använder får smaka.
Vi ber att Han skulle använda oss, -
men vi vill inte alltid betala det pris som användandet fordrar.
Hilja Aaltonen har en fin dikt "Undrar du över tjänstens pris".
"Undrar du över tjänstens pris, frågar du om det lönar sig?
Spjärnar du emot om du inte hedras här i tiden?
Är Guds väg dig glädje nog, även om den leder till gråt?"
Är Guds väg dig glädje nog, även om den leder till gråt?
Uppenbarelsebokens kapitel 11: -
"Och en måttstock som var som en stav gavs åt mig med orden: -
”Gå och mät Guds tempel och altaret och räkna dem som tillber där.
Men templets yttre gård skall du lämna därhän och inte mäta, -
ty den har getts åt hedningarna, och den heliga staden skall trampas, -
av dem i fyrtiotvå månader."
Den här Johannes syn tycks gälla Jerusalems stad -
och det judiska folket under den yttersta tiden.
En sådan tolkning förutsätter att Jerusalems tempel -
skulle byggas upp ännu en gång.
Det skulle tjäna som en böneplats, för om djuroffer talas ingenting.
Hela tempelområdet skulle inte vara för judarna, -
utan en del skulle trampas av hedningarna.
Så är det ju också nuförtiden.
Hela tempelberget i Jerusalem är ju nu ockuperat av islam.
Detta hedningarnas välde skulle vara i 3½ år, fyrtiotvå månader, -
som hänvisar till de sista tiderna, Antikrists väldes tid, 3½ år.
Detta 3½ år upprepas gång på gång såväl i Uppenbarelseboken -
som i Sakarja och i de texter i evangelierna -
som hänför sig till den sista tiden.
Enligt en sådan tolkning skulle judarna än en gång -
förlora väldet i Jerusalem då Antikristus tar makten.
Tanken att verserna skulle röra den kristna församlingen -
som Guds tempel medför rätt så vilda tolkningar, -
om hedningarna i yttre förgården och annat.
Under denna tid skulle också följande ske.
Johannes skriver: -
"Och jag skall låta mina två vittnen profetera, -
under tolvhundrasextio dagar klädda i säckväv.”
Vittnena är de två olivträden och de två lampställen, -
som står framför jordens herre.
Om någon vill skada dem kommer det eld ur deras mun, -
och förtär deras fiender.
Var och en som vill skada dem måste bli dödad på det sättet.
De har makt att stänga himlen så att inget regn faller, -
under den tid då de profeterar, och de har makt att förvandla, -
allt vatten till blod och att slå jorden, -
med alla slags plågor så ofta de vill.
Och när de har fullbordat sitt vittnesbörd skall odjuret, -
som stiger upp ur avgrunden börja krig mot dem, -
och besegra dem och döda dem.
Deras lik skall ligga på gatan i den stora stad som på andligt språk, -
kallas Sodom och Egypten och där deras herre också blev korsfäst.
Människor från alla länder och stammar och språk och folk, -
kommer och ser på deras lik i tre och en halv dag, -
och låter dem inte läggas i någon grav.
Och jordens invånare gläder sig över deras öde och jublar, -
och skickar gåvor till varandra, eftersom dessa båda profeter, -
hade varit en plåga för jordens invånare."
Två Guds vittnen fick till uppgift att klädda i säckväv -
profetera på gatorna i Jerusalem under tolvhundrasextio dagar -
det vill säga fyrtiotvå månader eller tre och ett halvt år.
Samma tid som Jerusalem ska trampas ner av hedningarna.
Och samma tid som Antikristus har makten.
Säckväv är i Bibeln tecknet på ånger och bättring.
Dessa två vittnena jämförs med två olivträd och lampställ, -
som det också står om i Sakarjas syn i Sakarja kapitel 4.
De 2 Guds smorda män som verkade bland de som återvänt från exilen -
var översteprästen Josua -
och ståthållaren, kung Serubbabel.
De representerade Guds smordas tjänst -
bland resten av det folk som återvänt från exilen till Jerusalem.
De representerade Kristus och Hans försoningsuppgift -
och liksom Hans kunglighet bland detta folk.
För i Jesus är dessa smorda tjänster, -
såväl prästens som profetens, sammanslagna.
Nu skulle de två vittnena som Johannes såg ha makt -
att döda sina motståndare med elden ur sin mun, -
hindra det från att regna, slå jorden med plågor, -
förvandla vatten till blod, -
och deras huvudsakliga uppgift skulle vara, -
att bära vittnesbörd om Gud och Kristus.
Antikristus, odjuret, som stiger upp ur avgrunden, -
hatar deras vittnesbörd och står inte ut med vittnesbörden om Jesus.
Han tillåts att segra över dessa två vittnen, -
två män, så låter Bibeln förstå, -
och låta deras lik ligga på Jerusalems gata under tre och en halv dag.
Enligt Bibeln kommer vi i den yttersta tiden att få se två män vittna, -
under tre och ett halvt år, samma tid som -
Antikristus har makten på jorden.
Två män vittnar i Jerusalem och gör mäktiga gärningar.
Samma gärningar som Moses och Elia gjorde i Gamla Testamentet.
Dessa två män begravs inte, för att alla folk ska få se -
ett varnande exempel på följderna av motsträvighet.
Många ser här en hänvisning till TV, internet eller motsvarande, -
som möjliggör en verklig "online show".
På jorden firas en antikristilig jul, människorna skickar varandra gåvor -
och fröjdas över dessa två irriterande profeters öde.
Texten fortsätter: -
"Och efter de tre och en halv dagarna kom livsande från Gud in i dem,
och de ställde sig upp, och stor skräck föll över alla som såg dem."
- hela internet-världen och alla som stirrar på online showen -
"Och de hörde en stark röst från himlen [...] ”Kom hit upp.”
Och de steg upp till himlen i ett moln, och deras fiender såg dem.
I samma stund blev det en väldig jordbävning, -
och en tiondel av staden störtade samman, -
sju tusen människor dödades av jordbävningen, -
och de andra slogs av skräck och gav himlens Gud sin hyllning.
Det andra veropet är över. Se, det tredje kommer strax."
Efter tre och en halv dag vaknar dessa två män till liv -
och en stark röst från himlen säger "Kom hit upp."
Och de stiger upp till himlen i ett moln.
Samtidigt drabbas Jerusalem av en jordbävning så att -
en tiondel av staden rasar och sjutusen människor mister livet.
Mycket konkreta tal och detaljer, -
som visar på att det verkligen kommer att ske.
Det här är inte allegoriskt.
Som följd av jordbävningen ger människorna sin hyllning åt Gud.
En andlig jordbävning följer och judarnas andliga letandet tar fart -
och de börjar leta efter Kristus, Messias.
Vilka är dessa två vittnen?
Ett svar som man ofta får höra är: församlingen och Israel.
Israel vittnar om Guds trofasthet mot sina utvalda -
och församlingen om Guds nåd gentemot syndiga människor.
Problemet ligger i det att båda vittnena dog -
och togs upp till himlen efter tre och ett halvt år.
Enligt andra uppenbarelser i Bibeln tas församlingen före Israel -
som går till slutet genom det stora lidandet.
Det här är alltså en konkret text, jag tror att det sker så här -
att där är två män som vittnar och gör under -
vars göromål oerhört irriterar den dåvarande makthavaren, Antikristus, -
och han kommer att göra allt för att röja dem ur vägen, -
och lyckas med det. Tre och en halv dag får alla se dem -
och sedan vaknar de till liv och stiger upp till himlen i ett moln.
Jag tror att det är konkret, men budskapet, -
kan också tillämpas allegoriskt.
En bild är att det är Israel och församlingen, men där är ett problem.
Ett alternativ är att det är en församlingen dit det hör -
både hedningar och judar. Det är möjligt.
Den allegoriska tolkningen understöds av det att -
här kommer församlingens lidande och uppryckning fram, -
men församlingen har ändå inte rätt att döda eller hindra regn.
Gamla och Nya Testamentet -
är dessa profeter, sade reformisterna.
Bland annat sade Luther och Calvin att det här stället talar om -
Gamla och Nya Testamentet och dessa två vittnen bär vittnesbörd -
om Guds härlighet framför alla välden och makter som motsäger sig Gud, -
och alla de som håller fast vid det här ordet, -
upplever förr eller senare martyrernas öde.
Om inte annat så visar det här vilket stort värde Guds Ord -
tillmättes under reformationens dagar.
Men det är mycket allegoriskt.
Andra säger att det var Moses och Elia, -
för deras gärningar var som Mose och Elias gärningar.
Kunde det vara Gamla Testamentets profeter, -
Moses och Elia, som återuppväcks och går omkring -
i Jerusalem tre och ett halvt år.
Dessa två gör ju likadana under som de.
Jag tror inte att de är Moses och Elia, -
men det är möjligt att de är i deras anda och att i dem liksom, -
tillspetsas eller centraliseras, -
Gamla och Nya Testamentets förföljda profeters öde.
De förkunnar som profeter och får profeternas -
öde och Gud tar hand om dem.
På samma sätt har också vi blivit uppmanade att profetera Guds Ord, -
så länge vi lever på jorden.
VARVET
Det sannolikaste alternativet tycker jag att är det -
att de är två kristna.
Två messianska kristna som kommer i Elias och Mose anda.
Det ena alternativet sluter inte ut det andra av dem som vi gått igenom.
Kvar blir många frågetecken.
I varje fall vittnar dessa två män om Jesu uppståndelse.
De togs upp på samma sätt som Jesus -
och de visar att det kristna vittnesbördet ljuder också -
under det vedermödan.
De visar att ingenting kan hindra utbredningen av evangeliet.
Inte ens under de svåraste tiderna.
De visar att Guds Ord ljuder oberoende av omständigheterna.
De visar att ätandet av Guds Ord, anammandet, -
får också oss att berätta om Jesus.
De visar att Gud tar hand om sina egna även då -
när de tror och förkunnar tvärt emot den allmänna opinionen.
Det är intressant att av Uppenbarelseboken och i synnerhet, -
av dessa texter har alla förföljda kristna fått kraft i alla tider.
Också vi får kraft och tröst av det här.
Man behöver inte vara siare för att se att också i Finland -
kommer trofastheten gentemot Guds Ord att kosta allt mer.
Ju närmare vi är Jesu återkomst desto mer får Guds Ords motståndare -
utrymme även i Finland.
Desto mer reser sig den allmänna opinionen mot kunskapen om Jesus.
Allt verkligare blir frågan om vi tror att Bibelns ord är sant.
Allt fastare bör vi hänga fast vid Guds Ord.
Allt djupare får vi erfara Guds frid, -
då vi håller fast vid det.
Vad som än sker så är vi skyddade i Kristi sår -
och vi stiger upp med Honom.
Därför, låt oss äta Hans Ord, -
och låt oss förkunna det så länge tid ännu är, -
fast det skulle svida litet.
Det är alla Guds vittnens uppgift ända till slutet.
Låt oss be tillsammans.
Jesus, tack för att vi inte behöver vara rädda för det som kommer, -
utan Du har lovat vara med oss alla dagar till tidens slut.
Herre ge oss mod att motstå lögnen när det så fordras.
Ge oss mod att lita på Dig mer än på den allmänna opinionen.
I Jesu namn, amen.
Tack för att du var med i Varvet.
Vi fortsätter igen nästa gång med Uppenbarelseboken.
Tills dess, välsignelse och hej då.
Översättning: Carl Westermarck