VARVET
Välkommen igen till Varvet.
Jag känner många personer som Gud har helat från någon svår sjukdom.
I deras fall har det skett ett verkligt Guds under.
Det kan ingen ta ifrån dem eller på något vis påvisa att -
det skulle vara en normal ovanlig händelse, utan det är Guds under.
Gud har tagit bort sjukdomen.
Men jag känner också människor som varit sjuka i årtionden -
och bett Gud att Han skulle hela dem, -
men sjukdomen har bara blivit värre.
De tror på Gud och Jesus och tror att Gud kan hela dem, -
och de lever nära Honom.
Många har bett till Gud för dem men ingenting händer.
Varför helar Gud en del och en del inte?
Kan det vara Guds verk att en del inte tillfrisknar, -
utan håller ut år efter år med sin sjukdom?
Bibelläraren Norman Geisler berättade att han vid en föreläsning -
träffat en pojke, David Pelatier, vars ena öga var skadat.
Gud hade ändå på ett övernaturligt sätt gett ögat syn, -
trots att där bara fanns en ögonhåla.
Bevisligen såg pojken med enbart ögonhålan.
Och medan Geisler såg på detta levande under -
fäste han uppmärksamhet på ett annat under.
Vid samma universitet fanns en äldre professor som i årtionden -
lidit av en pinande och smärtsam sjukdom som Gud ändå inte tagit bort.
En mycket from och gudfruktig och älskvärd man.
Han var den varmaste, mest empatiska människa -
Geisler någonsin hade träffat.
Inför dessa två under funderade Geisler vilket var det större undret.
Det att Gud gav syn åt ögonhålan -
eller att en människa orkar leva -
med ett fruktansvärt smärtsamt lidande utan att förbittras -
och bli en barmhärtig människa.
Vilket är ett större under?
Det att Gud, t.ex. genom smörjelse med olja helar -
på ett övernaturligt sätt, eller att en människa orkar -
även med mediciners hjälp genom sitt lidande.
Vi har i våra tidigare program behandlat ändens tid -
de sista händelserna, och vi fortsätter med samma tema också idag.
I Uppenbarelsebokens sjätte kapitel såg vi en helhetsuppvisning, -
av hela den sista tidens utveckling, -
som når sin höjdpunkt i en tid av stort lidande.
I sjätte kapitlets slut återstår den öppna frågan om -
vem som kan stå ut med den sista tidens lidande?
Nu svarar det sjunde kapitlet att det gör de som Gud tar hand om.
Gud tar hand om dem på två sätt.
Endera tar Han bort lidandet eller tar människan ur lidandet, -
eller leder människan igenom det.
En del bevarar Han genom det stora lidandet -
och andra tar Han bort ur lidandets fruktansvärda plågor.
I Uppenbarelsebokens sjunde kapitel ser vi först på jorden.
Johannes skriver i sjunde kapitlets början så här: -
"Sedan såg jag fyra änglar stå vid jordens fyra hörn och hålla fast, -
jordens fyra vindar, för att ingen vind skulle blåsa över jorden, -
eller havet eller mot något träd.
Och jag såg en annan ängel stiga upp från öster, -
med den levande Gudens sigill, och han ropade med hög röst, -
till de fyra änglarna, som hade fått rätt att skada jorden och havet: -
Skada inte jorden eller havet eller träden förrän vi har märkt, -
vår Guds tjänare med sigill på deras pannor.”
I det här kapitlet skildras en slags Johannes "mellansyn".
Det sjätte sigillet har brutits och det sjunde öppnar de sju basunerna, -
som ger en klarare bild av den sista tidens utveckling.
Så som i andra motsvarande mellanstycken i Uppenbarelseboken -
ser Johannes samtidigt domarna förverkligade och ännu på kommande.
Domarna har förverkligats i himlen men är ännu ofullbordade på jorden.
Fyra änglar vid jordens fyra hörn representerar hela världen.
Vad de gör gäller hela jorden.
Fyra vindar kan här anses hänvisa till förra kapitlets fyra hästar -
för i Sakarjas syn talas också om fyra hästar, -
och fyra vindar.
Sakarja säger: -
"Den första vagnen drogs av röda hästar, den andra av svarta, -
den tredje av vita och den fjärde av fläckiga hästar, idel starka hästar.
Jag frågade ängeln som talade med mig: ”Vad betyder de, herre?”
Ängeln svarade: De är himlens fyra vindar som drar ut, -
efter att ha stått inför hela världens herre."
Kanhända ger Sakarjas Bok hänvisningar till Uppenbarelseboken.
Vindarna är i alla fall en naturlig allegori för domarna -
som drabbar jorden.
Nu säger Gud att Han ska bevara sina egna från dessa hästars, -
lögnens, krigets, hungerns och dödens frammarsch, -
så som det stod i det 6:e kapitlet.
Enligt Johannes hade en annan ängel med sig ett sigill -
för att märka egendomen.
Med en sigillring brukade man trycka ägarens märke -
på värdefull egendom.
Det var fråga om ett äkthetsintyg och en personlig underskrift.
Vad menas med detta sigill? Något konkret eller allegoriskt?
Jag vet inte, men detta märke skulle skydda mot förstörelse.
Gud skulle märka sina egna, bevara och skydda dem med detta sigill.
Enligt Nya Testamentet är Guds egendomsmärke på Hans egna -
den Helige Ande.
I Efesierbrevet sägs det: -
"I honom har också ni, sedan ni hört det sanna ordet, -
evangeliet om er frälsning ― i honom har också ni, -
sedan ni kommit till tro, fått den utlovade, -
heliga anden som ett sigill.
Den är en borgen för vårt arv, att Guds folk skall bli friköpt, -
och Gud få pris och ära."
Paulus uppmanar: -
"Gör inte Guds heliga ande bedrövad, den är sigillet, -
som utlovar frihetens dag åt er."
Den Helige Ande är sigillet.
Den Helige Ande klargör för människan Jesu blods betydelse.
Varje människa, jude som hedning, blir frälst genom att tro på Jesus -
och endast på Jesus som egen frälsare -
och den Helige Ande öppnar det här för människan.
Den Helige Ande är också ett tecken på vem vi tillhör.
Ingen får stjäla oss från Gud.
I texten kom en ängel från öster och hindrade de andra änglarna -
att släppa loss vindarna förrän Guds tjänare var märkta.
Det här sigillet på Guds egnas panna nämns också på andra ställen -
i Uppenbarelseboken 9:4, i början av kapitel 14 och 22:4.
Det är som om Gud inte skulle låta Sin dom komma över jorden -
utan att Han har skyddat Sina egna med den Helige Andes sigill.
Det här är tanken, att Gud skyddar och bevarar och märker Sina egna -
med den Helige Andes sigill.
VARVET
Uppenbarelseboken kapitel 7:4 -
"Och jag fick höra antalet av dem som var märkta med sigill.
144.000 var märkta, och de kom från alla Israels stammar."
Här är det fråga om judar från Israels stam.
Principen bör vara att Bibeln tolkas bokstavligen där det är möjligt.
Om den bokstavliga tolkningen är omöjlig -
bör man ge möjlighet åt den allegoriska tolkningen.
Men den allegoriska tolkningen får aldrig gå förbi eller över -
den bokstavliga tolkningen.
Det finns många kristna som tolkar alla förutsägelser som berör -
Israel och judarna som om de skulle beröra den kristna församlingen.
De tror att de sigillmärkta representerar de kristna.
Naturligtvis får inte någon bokstavlig tolkning -
gå förbi textens övergripande budskap.
Jehovas vittnen lär att dessa 144 000 människor bara är Jehovas vittnen.
Hela Nya Testamentet understöder tolkningen -
att de sigillmärkta uttryckligen är judar.
Speciellt i Romarbrevet kapitel 11 betonar Paulus -
att av det judiska folket räddas ännu en rest.
Det här sker efter att evangeliet har förkunnats över hela världen -
och "tills hedningarna i fullt antal har nått målet."
I Romarbrevets 11 kapitel säger Paulus: -
"Bröder, för att ni inte skall förlita er på ert eget förstånd, -
vill jag att ni skall känna till denna hemlighet.
En del av israeliterna är förstockade och skall förbli det, -
tills hedningarna i fullt antal har nått målet.
Men då skall hela Israel bli räddat"
Det här är intressant.
Judarnas räddning blir till ännu större välsignelse för världen -
än deras avfall.
Det vill säga att när judarna kommer till tro har det bättre följder -
än när de avföll från Gud.
Judarna spelar en viktig roll i den yttersta tidens stormar.
Dessa 144 000 judar representerar -
de av Gud räddade judarna som når målet.
Dessa judar bevarar Gud genom det stora lidandet.
Antalet 144 000 är skäl att tolka såväl bokstavligen som -
också allegoriskt, för där finns tydliga talsymboliska element.
Tolv är både Israels och församlingens tal.
Tolv gånger tolv är hundrafyrtiofyra.
Man kan också se det som hela antalet av Guds folk som når målet.
Det att de judiska stammarna har blandat sig med tiden -
och att det inte finns förteckningar över dem ger en egen nyans.
Att bokstavligen hålla fast vid antalet förutsätter också -
bokstavlig tolkning av de olika stammarna.
Men också de hedningar som tror på Jesus -
har som fått Andes sigill i sitt hjärta -
och också de tas hand om vid den yttersta tiden, men på ett annat vis.
Men den församlingsbaserande tolkningen ger ingen rätt -
att förbise den bokstavliga tolkningen av de sigillmärkta judarna.
Gud bevarar Sitt eget folk genom det stora lidandet.
Johannes fortsätter: -
"Sedan såg jag, och se: en stor skara som ingen kunde räkna, -
av alla folk och stammar och länder och språk.
De stod inför tronen och Lammet, -
klädda i vita kläder med palmkvistar i sina händer."
En del leder Gud genom lidandet -
och en del tar Han bort ur lidandet.
Johannes såg att platsen ändrades.
Efter att judarna hade blivit sigillmärkta såg han en stor skara -
i himlen i Guds tronsal.
Bland dem var människor av alla folk och stammar och länder och språk.
Denna människoskara var klädd i långa vita kläder.
Den bokstavliga verkligheten tror jag är helt sann -
en gång är vi där i långa vita kläder -
av vilket material eller hur de ser ut vet vi inte -
men Bibeln skildrar överallt att där är man i långa vita kläder.
Förutom den bokstavliga verkligheten är det här bilden av den renhet -
som vi en gång får i himlen.
Uppenbarelsebokens kapitel 19 verserna 7-8 säger: -
"Låt oss vara glada och jubla och ge honom vår hyllning.
Ty tiden [...] för Lammets bröllop, [är här] och hans brud har gjort sig redo.
Hon har fått rätt att klä sig i skinande vitt linnetyg.
Ty linnetyget är de heligas rättfärdiga gärningar.”
Kläderna som de människor har som nått fram till himlen är förlåtelsen.
Renhet, den gåva som Jesu försoningsverk har medfört.
I händerna har människorna fredspalmens kvistar.
Det hänvisar till den yttre och inre freden.
Här är hela den kristna församlingen skildrad som framme i himlen.
Så här ser det ut när det har förverkligats.
Här är allt ännu halvvägs men där är allt redan fullbordat.
Johannes fortsätter : -
"Och de ropade med hög röst: ”Frälsningen finns hos vår Gud, -
som sitter på tronen, och hos Lammet.”
Alla änglarna stod kring tronen och kring de äldste, -
och de fyra varelserna.
Och de föll ner på sina ansikten inför tronen och tillbad Gud och sade: -
”Amen. Lovsången och härligheten, visheten och tacksägelsen, -
äran och makten och kraften tillhör vår Gud i evigheters evighet, amen.”
Johannes hör ett väldigt dån och lovsången ljöd.
I kapitel fyra hyllade fyra serafer och tjugofyra äldste Gud.
I kapitel fem lovade fyra serafer, tjugofyra äldste, -
och miljoner änglar och hela skapelsen Lammet och Gud.
I sjunde kapitlet instämmer också de frälsta människorna.
Orsaken till hyllningen är Guds suveräna vilja till nåd.
Frälsningen kommer från Gud och Lammet.
Frälsningen finns inte annanstans, inte hos oss själva, Muhammed, -
Buddha, någon indisk eller annan guru, -
utan den finns enbart hos Gud och Lammet.
Hos den treeniga Guden genom Jesu försoningsverk.
Och alla som nått målet ger sitt tack och lov åt Gud och Lammet.
Det anmärkningsvärda i den här lovsången är att superlativen tar slut.
Här kommer den ena superlativen efter det andra: -
ära och tack, makt och kraft.
Som om det inte skulle finnas ord i himlen för att tillräckligt -
kunna prisa Gud och Hans ära.
Det har sagts att i himlen måste man inte prisa Gud -
men man måste, för att man kan inte låta bli.
När vi en gång kommit fram genom att tro på Jesus -
är det mest häpnadsväckande och den största orsaken till lovsång -
att även vi är där.
Där går de första tusen eller två- tretusen åren för att besjunga detta.
Är det inte tråkigt?
Johannes fortsätter i verserna 13 och 14 så här: -
"Och en av de äldste sade till mig: ”Dessa som är klädda i vita kläder, -
vilka är de och varifrån kommer de?” Jag svarade: ”Du vet det, herre.”
Han sade till mig: ”Det är de som kommer ur det stora lidandet.
De har tvättat sina kläder rena och gjort dem vita i Lammets blod."
En av de tjugofyra äldste frågade Johannes -
varifrån denna stora skara av olika folk kommer.
Den äldste svarade själv den förundrade Johannes att -
det är de som kommer ur det stora lidandet.
Ur det stora lidandet.
Vilket lidande åsyftas här?
Och vilken grupp talas det om här?
Är det fråga om hela den kristna församlingen i all tid -
eller martyrer från de yttersta tiderna, som dött -
i Antikristi förföljelser?
I det här sammanhanget förkommer annars exakta antal -
men i de vitkläddas fall lämnas antalet onämnt för dess storhets skull -
så kan det inte vara fråga om enbart någon martyrgrupp -
som mist livet under Antikristus tid.
Den grupp som kommer till himlen ur den stora sista tidens förföljelse.
Det är skäl att tolka detta stora lidande som alla kristnas -
under alla tider upplevda kamp mot synd, världen och djävulen, -
för här på jorden har alltid varit och kommer alltid att vara lidande.
Någon har sagt att i den kristnas liv är lidandenas summa konstant.
Varje kristen upplever både inre och yttre lidande, -
ibland mera och ibland mindre.
Vi upplever utsatthet, missförstånd, ensamhet, synd.
Lidandens summa är alltid konstant.
Och lindandena känns alltid lika stora.
Fast någon skulle säga: "Dina lidanden är små jämfört med mina."
Men vårt lidande känns ändå alltid lika svårt.
I den sista tiden ökar lidandet och når sin höjdpunkt under Antikristus -
då kristendomen utsätts för historiens värsta förföljelser.
Gud tar hem Sin församling genom uppryckandet -
där både de som dött i tron och levande Guds barn är med.
Och bland de vitklädda som här prisar Gud med superlativ -
är också du och jag -
när vi tyr oss till Jesus.
Må vara vilka lidanden i vårt eget eller församlingens liv som helst -
är segern vår.
Oberoende av rädslor och vilka frågor som helst -
om förföljelserna och om de kristna får tala högt -
om Bibelns ord eller inte?
Vad än vi har framför oss så har vi segern.
Vår seger är den att Jesus har försonat våra synder -
och vi får vara på segrarens sida.
Johannes hörde den äldste fortsätta på svaret och sade: -
"De har tvättat sina kläder rena och gjort dem vita i Lammets blod."
Varje människa som står framför den stora tronen -
är klädd i kläder som är rentvättade och vitgjorda i Jesu blod.
VARVET
Johannes skriver: -
"Därför står de inför Guds tron, och de tjänar honom dag och natt, -
i hans tempel, och han som sitter på tronen, -
skall slå upp sitt tält över dem.
De skall inte längre hungra och inte längre törsta, -
varken solen eller någon annan hetta skall träffa dem.
Ty Lammet som står mitt för tronen skall vara deras herde och leda dem, -
fram till livets vattenkällor, och Gud skall torka, -
alla tårar från deras ögon.”
Det här var Johannes syn om de människors eviga lott -
som nått fram till himlen.
Gud tjänas oavbrutet i Guds verkliga boning.
Det av Gud förberedda tältet skyddar dem som nått fram.
Ordet "tält" förstod var och en som fick det här brevet.
Det representerade ett skydd mitt i öknen.
Det är fråga om en bild som hänför sig till ökenomständigheter.
"De skall inte längre hungra och inte längre törsta, -
varken solen eller någon annan hetta skall träffa dem."
I himlen finns inte mera det tidsbundna livets besvär -
och inte heller de kroppsliga belastningarna.
Intressant är att det sägs: "Lammet skall vara deras herde."
Här är en ordlek: Lammet är herden, -
för normalt är det ju tvärtom, -
här är Lammet fårens herde.
Jesus som dött för vår skull och uppstått är vår herde -
och tar hand om oss.
Så som herden för sina får till gröna ängar och rinnande vatten, -
så ger också Jesus i himlen all vederkvickelse och allt överflöd.
Gud torkar bort alla tårar från våra ögon.
Det finns inte mera gråt, smärtor, lidanden, rädsla, ensamhet, -
värk eller något annat.
En vän berättade varför han inte som liten pojke ville till himlen.
Han hade hört att i himlen måste man för evigt sjunga i en stor kör.
Men rädslan försvann efter att han fått en syn om paradiset.
Han besökte paradiset under en svår sjukdom -
och efter besöket i himlen började han längta efter att komma dit.
Han hade sett att de visade honom hans familjs och släktens plats.
Där fanns släktens hem och där var också ett hörn -
som var en snickarverkstad.
Från och med då tänkte pojken att han vill till himlen -
för man måste inte bara sjunga utan man får också snickra.
Det är en plats där vi får göra det vi djupt innerst alltid har velat.
En del leder Gud genom lidandet, -
andra tar Han bort ur lidandet.
En del helar Gud, andra leder Han genom sjukdomen.
Men tacksägelsen tillhör i alla fall Gud.
Han vill leda också dig till himlen.
Med värk eller utan, -
men det viktigaste är att du en gång är i himlen.
Låt oss be.
Jesus, tack för att Du vill ha oss till himlen.
Du har förberett en plats åt oss där -
och den är säkert bra.
Jesus, tack för vi får komma till Dig.
I Jesu namn. Amen.
Tack för att du var med i Varvet.
Vi ses igen nästa gång med samma tema.
Tills dess, hej då.
Översättning: Carl Westermarck