VARVET
Välkommen igen till Varvet.
Vi fortsätter med 'Slutsignalen'-serien om Bibelns sista bok -
Uppenbarelseboken. Vi öppnar dörren till himlen.
Guds helighet är inte riktigt verklig dagens människor.
Inte ens för oss kristna.
Den är någonting så avlägset, sällsynt och främmande.
Vi lever i en tid då Gud och Hans helighet trampas till marken.
Människor tror att de klarar sig undan utan följder.
Om Gud idag skulle låta Sin helighet överskölja jorden, -
så tror jag att vi skulle utdöma det -
som en religiös och våldsam akt, -
avvisa och förkasta den som -
gammalmodig och stel religiositet.
Därför är det svårt för oss att förstå t.ex. beskrivningen av himeln i Upp.
Den är så full av helighet.
Den är så full av helighet att den flyr vårt vanliga förstånd.
Men ändå har vi skäl att försöka förstå den, -
för den ger hopp, speciellt då när vi har det svårt.
Bättre är på kommande.
Om vi såg krigsförande arméers stab och kommandocentrum, -
kunde vi förnimma den elektriska, hektiska, skrämmande atmosfären.
Vissa filmer visar de allierades och tyskarnas krigsledning, -
och den obeskrivliga stressen -
som kommer fram genom varje replik och kommando.
Vi har skäl att påminna oss att vi själva också är i krig.
Den eviga kampen mellan mörker och ljus är verklighet.
Vi kommer inte undan den.
Om den här kampen berättar också Uppenbarelseboken.
Men när Johannes ser Guds kommandocentrum, -
centret för Guds krigsföring, -
upplever han en obeskrivlig frid och helighet.
Ingen brådska, ingen stress och ingen rädsla.
I Uppenbarelseboken ser han in i himlen alltid före varje dom förkunnas.
Alltid före varje dom förkunnas, i kapitel 4 och 5, -
i 10 och 11, 14 och 15, 21 och 22.
Före domen förkunnas ser man in i himlen och -
Johannes förnimmer den himmelska friden och förflyttar sig därifrån -
till den kaotiska jorden.
Fastän det är kamp här nere -
råder det i Guds värld en obeskrivlig frid och helighet.
Den här friden vill Gud ge också oss mitt i vår kamp.
I vår stress och vår ängslan.
"Sedan såg jag, och se, en dörr stod öppen till himlen, -
och den första rösten, som jag hade hört tala till mig som en basun, -
sade: ”Kom hit upp, så skall jag visa dig vad som skall ske härefter.”
Johannes hade hittills sett Jesus som en förhärligad gestalt -
i ett allegoriskt sken.
Den Kristus som uppenbarade sig i första kapitlet -
hade genom honom skickat 2:a och 3:e kapitlets hälsningar -
till de sju församlingarna.
Nu förändras landskapet -
fastän det inte hittills heller varit något vanligt.
Man vet inte exakt hur lång tid det gick mellan dessa uppenbarelser -
men enligt textsammanhanget kom den nya synen omedelbart.
Hur såg Johannes det det som han såg?
En del tänker att det skedde i hans huvud utan syn.
Enligt andra såg han händelser som andra inte såg -
och berättade vad han såg möjligast noggrant.
En del anser att allt var bara en produkt -
av hans psyke och fantasi.
I alla fall sade Johannes att han hade sett.
Han måste tolka det han sett för att kunna klä det -
i en förståelig form.
Om han inget sett, hade han inte behövt försöka liksom tolka det.
Ordet 'liksom' hänvisar till det, 'som om', 'som en'.
Han förstod inte vad han såg, och ändå skrev han det han såg.
Om man hittar på något, så gör man det möjligast logiskt och trovärdigt.
I stället skrev Johannes det han såg fast han inte själv -
förstod allt och logiken i det.
Det var det, om den egna fantasins produkt.
Johannes såg dörren öppnas till himlen.
Här betyder det Guds boning, -
och det rum där Gud visar sig som föremål och symboler.
Rösten som bad honom komma upp -
var samma starka Jesu röst som han hörde i första kapitlet.
Just stod han ju inför Jesus och nu kallades han -
att komma upp till himlen av själva Jesus.
Jesus lovade visa Johannes framtiden.
På grekiska betonas här Guds förutvetande.
'Vad som skall ske härefter', skrev Johannes.
Så här måste det ske, fast dit hör mycket smärta och gråt.
Det måste ske. Guds rättvishet kommer att ske.
'Vad som skall ske härefter'.
Uppenbarelseboken talar om det kommande.
Pålitligt.
Det elementet är omöjligt att stryka ur den här boken.
Och den berättar också om vår framtid.
Johannes fortsätter i fjärde kapitlet så här: -
"Och strax kom jag i hänryckning, och se, en tron stod i himlen, -
och någon satt på tronen, och han som satt där syntes mig, -
lik jaspis och karneol, och kring tronen var en regnbåge, -
som var som smaragd."
I sin första syn såg Johannes Jesus hos sig på jorden.
Jesus kom till Johannes.
I den andra synen fördes Johannes till Jesus i anden.
Han såg den Helige Ande öppna dörren till himlen.
Det första han såg var Guds tron.
Det är ingen tvekan om vem som är himlens Herre, suverän, allsmäktig.
Han har all makt i himlen och på jorden, vad som än sägs.
Synen av tronen dominerar hela Uppenbarelseboken.
Av Nya Testamentets 62 omnämnanden om tronen -
finns 47 i den här boken.
Ovanför varje mänsklig tron finns en tron.
Gud har alltid den definitiva makten och auktoriteten, vad som än sägs.
Tronen var lik en jaspis sten.
Jaspis påminner om marmor, och också litet om kristall.
Den kan vara av olika färger, vanligen röd-gul brokig -
och den tål slipning väl.
Den har genom tiderna använts bland annat -
till keramiska vaser, sigill och snusdosor.
Karneol är en röd halvädelsten.
När Hesekiel såg in i himlen såg han mycket liknande som Johannes.
Skillnaderna bekräftar att -
Johannes ingalunda kopierade Hesekiels syn.
Hesekiel skriver i första kapitlet att ovanför himlavalvet -
'... syntes något som liknade safir. Det såg ut som en tron.'
På det som liknade en tron satt en gestalt.
Hesekiel skriver; 'som tycktes ha mänsklig gestalt. Högt uppe.
"Från det som föreföll vara hans höfter och uppåt såg jag, -
att det glimmade som av vitt guld ― det liknade en eldkrans ―
och från det som föreföll vara hans höfter och neråt såg jag, -
något som liknade eld.Han var omstrålad av ljus.
Och som bågen bland molnen en regnvädersdag, -
var det ljus som omstrålade honom.
Så tedde sig anblicken av Herrens härlighet."
I 10:e kapitlet säger Hesekiel: -
"Jag såg att det ovanför valvet över kerubernas huvuden, -
fanns något som liknade safir.
Något som tycktes likna en tron syntes ovanför dem."
Också Moses hänvisar till att han skulle ha sett samma tron.
I 2:a Moseboken.
Alla dessa tre hade sett samma tron.
Det är inte bara fråga om en allegorisk tron -
utan sannolikt om en verklig tron som också vi en gång får se.
De lysande stenarna reflekterar Guds helighet, värde och härlighet.
Han är en helig Gud.
Regnbågen betecknar Hans trofasthet.
Smaragden är i allmänhet en grön ädelsten -
vars färg även framhävs i regnbågen.
Noa såg regnbågen efter syndafloden och den förkunnade Guds trofasthet.
Aldrig mer ska jorden förstöras genom vatten.
Gud håller sitt förbund, bågen är Guds trofasthets symbol.
Majestät och trofasthet ropar från tronen.
Den vackra och färggranna synen förmedlade Guds helighet och -
trofasthet. Gud är helig, Gud är trogen.
Gud är en helig härskare också i vårt liv. Han vill vara det.
Han vill vara dig trogen, Han förändras inte, intepå något sätt.
Sedan skriver Johannes: -
"Och runt om tronen såg jag tjugofyra troner, -
och på tronerna satt tjugofyra äldste, klädda i vita kläder, -
och med kransar av guld på huvudet.
Benämningen 'äldste' används i Bibeln om Guds folks ledare.
De äldste var i allmänhet äldre än andra och mer erfarna.
De ledde församlingarna, såväl de judiska som de kristna.
Dessa äldste hade vita kläder, som hänvisar till renhet och rättfärdighet.
I Uppenbarelseboken 19 står det hur -
"Hon har fått rätt att klä sig i skinande vitt linnetyg.
Ty linnetyget är de heligas rättfärdiga gärningar.”
När man talar om församlingen.
Vem var dessa tjugofyra äldste?
De representerade de människor som kommit fram.
De var inte heller änglar. Änglarna är alla lika gamla -
och kallas ingenstans i Bibeln för äldste.
Och ingenstans sägs det att de har kransar.
Kransen på dessa äldstes huvud var Stefanus-kransen - segrarens krans.
Änglarna behöver inte någon segerkrans.
De har inte samma kamp med synden som människan.
De behöver inte vinna.
I Upp. 3 säger Jesus: -
"Jag kommer snart. Håll fast det du har, -
så att ingen tar ifrån dig segerkransen."
Änglarna har inte givits rätt att härska eller någon tron.
Änglarna är tjänande andar och inte härskare.
Deras befattning innefattar inte regerande.
De änglar som strävade efter makt gick det rätt så illa.
Också i den här synen får man se den allegoriska betydelsen.
Tolv är såväl Israels som församlingens tal -
tolv plus tolv äldste är tjugofyra.
Gamla förbundets tolv patriarkar och nya förbundets tolv apostlar -
kan man här se som representanter för Guds folk.
De representerar hela den församling som når fram, -
alla dem som tytt sig till Guds nåd, -
alla dem som genom tiderna har trott på Jesus.
Dessa tjugofyra äldste representerar dem.
Där är de på Gud troende från gamla förbundet frälsta -
och de troende som fötts efter Jesu uppståndelse och som trott på Jesus.
Det att det en gång finns troner i himlen och på dem sitter -
åtminstone Jesu lärjungar klargörs också i Matteus 19:e kapitel.
Petrus sade: ”Vi har ju lämnat allt och följt dig. -
Hur blir det då för oss?” Jesus svarade: -
”Sannerligen, vid världens återfödelse, när Människosonen, -
sätter sig på härlighetens tron, skall också ni som har följt mig, -
sitta på tolv troner och döma Israels tolv stammar."
VARVET
Aposteln Johannes såg ända fram, -
dit, där ingen tid existerar.
Där Guds frälsningsplan redan är sann och har förverkligats.
Han såg den samtidigt som förverkligad i himlen -
och som ännu på kommande här på jorden.
Det här är ämnat att uppmuntra också oss.
Gud ser även oss försonande och renade i Jesus, liksom redan framme.
Vi är redan där fast det ännu är ett stycke kvar av vägen.
Denna s.k. gudomliga paradox kommer fram överallt i Bibeln.
Redan färdig, men ännu ofullbordad.
Redan framme, men ännu på väg.
Redan rättfärdig, men ännu syndig.
Församlingen är svart, men härlig.
Den här paradoxen tränger fram överallt.
Guds värld är samtidigt förverkligad som vi är på väg.
Johannes fortsätter: -
"Från tronen kom det blixtar och dån och åska, -
och sju facklor brann framför tronen, det är Guds sju andar."
När Johannes från dörren såg in i himlen såg han en tron -
och de tjugofyra äldste och regnbågen ovanför tronen.
Överallt härskade en oerhörd helighet.
Samma helighet ser vi också på andra ställen i Upp.
En helighet som bränner allt mänskligt framför sig.
Om vi t.ex. jämför med blixtarna och dundret på Sinai ...
Så är det alltid när Gud uppenbarar sig, eller i alla fall mycket ofta -
där finns blixtar och dunder som talar om Guds helighet och majestät.
Vi bandar det här på sommaren när det varit alldeles förskräckliga -
åskstormar i Helsingfors och södra Finland.
Många människor har förklarat att det var något enastående då det -
oavbrutet dånade och small när blixten slog ner så många gånger.
Någonstans stod det att under en sekund slog blixten ner sju gånger -
inom Helsingforsområdet.
Oavbrutet dunder och brak, oändliga blixtsmällar.
En sådan helighet kan man föreställa sig i Guds storhet och majestät.
Åskan åskådliggör att inför Gud är allt mänskligt -
och alla förklaringar som papper eller sand.
Har du någonsin upplevt en sådan helighet här på jorden?
Enligt Upp. borde sådant förekomma i en kristen församling.
Framför tronen brann sju facklor -
som representerar den kristna församlingen.
Församlingen är platsen där den Helige Andes eld borde brinna.
Där borde Guds helighet synas - men syns den?
Är Gud helig för dig?
Syns Hans helighet i de nutida församlingarna?
Tar man Guds tal och vilja på allvar i församlingarna?
Är man i församlingarna rädd för att göra mot Guds vilja?
Vågar man i församlingarna förkunna Gud som helig och allsmäktig -
eller sänker vi ribban för att ingen bli sårad?
På något sätt känns det som om man ville göra Gud till en knähund -
som man kan stryka medhårs -
och hos vilken man kan söka tröst när det känns så.
En som inte biter eller skäller och som man kan kela med som man vill -
och finna litet tröst hos.
Men Gud är någonting helt annat.
Han vill att vi tar Honom på allvar.
Om vi tar Honom på allvar sänker sig också -
Hans helighet över församlingen. Alldeles säkert.
Enligt Upp. var det framför tronen ett hav liksom av glas -
som liknade kristall. Vi går tillbaka lite.
Johannes går in i himlen och ser en väldig tron och runt den -
tjugofyra troner och tjugofyra äldste, regnbågen, -
smaragd och jaspis.
Han ser blixt och dunder och något som kallas ett kristallhav.
Ett hav av glas som liknar kristall.
Det här kan man bokstavligen tolka bara som något -
skinande, öppet, vitt och brett.
Å andra sidan är det här stället också fullt med andra symboler.
Man kan hitta beröringspunkter med denna syn -
också på andra ställen i Bibeln.
I templet och uppenbarelsetältet fanns ett bronskar för rengöring.
I templet som Salomo byggde fanns också bronskar, -
och 'Havet av brons'.
Här är en beröringspunkt.
I himlen, i Guds tempel, finns inte längre Havet av brons, -
utan ett stort kristallhav.
I himlen behövs ingen en rituell rengöring.
Jesus har för alltid renat var och en som kommit fram.
Därför kan man se kristallhavet representera Jesu -
fullbordade försoningsverk på vilket en gång står, -
en oräknelig mängd människor.
I Uppenbarelseboke 15:2 står det: -
"Och jag såg liksom ett glashav blandat med eld, och de som hade, -
kämpat sig fria från odjuret och dess bild och talet för dess namn, -
stod på glashavet med Guds harpor i händerna."
I allmänhert var den tidens glas mörkt.
Klart glas var ytterst dyrt och värdefullt.
Kristi fullbordade verk är ännu värdefullare.
Här behöver vi rengöring och försoning.
Här behöver vi ett rengöringskar, ett bronskar.
Men framme i himlen behöver vi det inte längre -
för i himlen finns ingen synd.
Rengöring behövs inte för att vi ska kunna närma oss Gud.
Därför finns där ett glashav som vi alla står på.
Glashavet som är Jesu försoningsverk.
Johannes fortsätter i kapitlet så här: -
"Mitt för tronen och runt om tronen var fyra varelser, -
som hade fullt med ögon, både framtill och baktill.
Den första varelsen liknade ett lejon, den andra en ungtjur, -
den tredje hade ett ansikte som en människa,
och den fjärde liknade en flygande örn.
De fyra varelserna hade vardera sex vingar, -
och de hade fullt med ögon, utåt och inåt.
Utan att vila säger de dag och natt:
Helig, helig, helig är Herren Gud, allhärskaren,
han som var och som är och som kommer."
Varelserna som omgav Guds tron var serafer -
budbärare om Guds närvaro.
Jesaja såg dessa varelser då han erfor Guds helighet.
Han erfor att Gud är nu så nära honom, Han är helig.
Han skriver i Jesaja 6: -
"Det år då kung Ussia dog såg jag Herren.
Han satt på en hög och upphöjd tron,
och hans mantelsläp fyllde templet.
Serafer stod ovanför honom, var och en med sex vingar: -
med två vingar skylde de ansiktet, med två skylde de kroppen, -
och med två flög de. Och de ropade till varandra: -
- alltså i Jesaja -
"Helig, helig, helig är Herren Sebaot!
Hela jorden är full av hans härlighet."
Dessa samma varelser prisade Gud -
i Jesaja och sedan i Uppenbarelseboken.
Helig, helig, helig, tre gånger till ära för treenige Gud.
Gud förändrar sig inte och Hans makt vacklar inte -
vilka fasor som än drabbar jorden.
Gud är alltid lika värd att prisas.
Helig, helig helig.
Att prisa och dyrka Gud är det bästa människan kan göra.
Det är det mest altruistiska som vi kan hålla på med.
För när vi dyrkar Gud på allvar -
utan att tänka på hur det ser ut eller på omständigheterna -
och koncentrerar oss på Gud och Hans helighet -
på den treenige Guden, så är det inte mera jag som prisar -
jag dyrkar, jag gör, det ena och det andra -
utan det är att koncentrera sig enbart på Gud och vad Han är, -
att dyrka hans helighet.
Det är det bästa och mest osjälviskaste vi någonsin kan göra.
Därför förenar sig Gud så gärna med vår dyrkan -
då vi inte sjunger om oss själva utan riktar våra lovsånger till Honom.
Enligt många forskare föreställer dessa fyra varelser Guds egenskaper.
Likaså Kristi egenskaper.
Lejonet står för majestät och allsmäktighet, -
tjuren för trofasthet och tålamod, -
människan för intellekt och förstånd - tro det eller inte -
örnen för höghet och suveränitet.
Många ser i detta också Kristi gestalt i de fyra evangelierna.
Lejonet hänvisar till Matteus och Jesus som lejonet av Juda, kungen.
Tjuren hänvisar till Markus och Jesus som Guds trogne tjänare.
Människan till Lukas där det står om Jesus som människan Jesus.
Och örnen till Johannes där Jesus skildras som Gud.
Kanske hänvisar dessa fyra varelser till evangelierna -
och Guds egenskaper.
I alla fall hänvisar de till Guds suveränitet -
Hans majestät, för dessa fyra varelser ropar jämt: -
'Helig, helig, helig'. Det är deras uppgift.
Det är också vår uppgift.
Helig, helig, helig, Herren Gud, Herren Sebaot.
Johannes skriver: -
"Och när dessa varelser hyllar och ärar och tackar honom, -
som sitter på tronen och som lever i evigheters evighet, -
då skall de tjugofyra äldste falla ner inför honom som sitter på tronen, -
och tillbe honom som lever i evigheters evighet -
och lägga sina kransar framför tronen och säga: -
Du, vår Herre och Gud, är värdig att ta emot, -
härligheten och äran och makten.
Ty du har skapat världen, och genom din vilja, -
blev den till och skapades den."
Äran tillhör enbart Gud.
Gud hyllas här som skapare och alltings urkälla -
och de som kommit fram ger Gud all ära.
Och även efter det all ära.
Han är den ende som överhuvudtaget tillhör ära.
Utan Honom skulle ingenting vara till.
Vi får tacka Honom för vår tillvaro.
För vår mor och far och för den här dagen - för precis allt.
Ingen är framme i himlen tack vare sina egna förtjänster.
Ingen människa kan ta äran åt sig själv och säga: -
'Nå här är vi för att vi kämpade så duktigt.'
Nej, alla prisar Gud där för att de får leva -
och vara framme.
Det är någonting helt annat än här, där människorna prisar sig själva.
Där får Gud all ära.
Någon har frågat vilket det största undret i himlen är.
Det, att även jag är där.
Det är nog att tacka och prisa för de första tusen åren, om tid finns.
Men Gud är så stor, mycket större än vi kan föreställa oss.
Honom skall vi prisa, Han är värdig all ära ock allt tack, inte vi.
Låt oss be tillsammans.
Herre vi tackar och prisar Dig, vi dyrkar Dig treenige Gud för det Du är.
Att Du har skapat allt, vad än världen säger.
Att Du är Härskaren och har väldet vad som än sägs i denna tidsålder.
Vi tackar Dig för att Du är och har alltid varit -
och alltid kommer att vara och inget förändras hos Dig -
vad än denna tidsålder hävdar.
Herre vi tackar Dig för att Du är trogen och nådig, -
Dig vill vi prisa och dyrka, Dig tillhör allt tack och all ära.
Var prisad treenige Gud, Fader, Son och Helig Ande, i Jesu namn.
Amen.
Tack för att du var med i varvet. Vi ses igen nästa gång.
Tills dess, hej då.
Översättning: Carl Westermarck