VARVET
Välkommen till Varvet, -
och till andra delen av vår undervisningsserie "slutsignalen", -
ur Uppenbarelseboken. (Jarmo Sormunen, pastor)
Föreställ dig att du ska förklara för någon hurdan snön är, -
eller isen på sjön, för någon som aldrig -
varit norr om regnskogarna.
Skulle du säga något i stil med: "Nå, det är som vitt vatten, -
men ändå inte riktigt.
Isen är som ett täcke på sjön som man kan gå på."
Eller om du måste rita på papper allt som hänt dig under dagen.
Evangelisten Johannes hade en ännu svårare uppgift framför sig.
Han måste beskriva den förhärligade och uppståndne Jesus.
Jesus som Gud.
Sådan som ingen av oss har sett Honom -
och som är oerhört svår att ens föreställa sig.
Det var som om han fått en pensel och en färg för att måla -
en tredimensionell färgfilm.
Johannes fick genom bilder och händelser veta sådant -
som han efter bästa förmåga sedan förklarade för oss.
Därför måste han upprepade gånger använda uttryck som: -
"där syntes mig lik" - "liknade en" - "jag såg en sådan som".
Om det här talar vi i dag. Välkommen än en gång till Varvet.
Johannes skriver så här: -
"Jag, Johannes, er broder som i Jesus delar lidandet, -
kungavärdigheten och uthålligheten med er, hade kommit till ön Patmos, -
för Guds ords och Jesu vittnesbörds skull."
Johannes var på Patmos som fånge -
för Guds Ords och Jesu vittnesbörds skull.
Antingen var han på predikoresa eller som fånge -
men textsammanhanget tyder på att han var fånge.
Lidandet och uthålligheten tyder på det.
Det var under kejsar Domitianus regeringstid då de kristna -
förföljdes värre än någonsin förr.
Kejsaren fordrade åt sig själv ställningen som gud -
men de kristna vägrade dyrka honom vilket medförde förföljelse.
Johannes verkade vid den här tiden som äldste i Efesos församling -
och vägrade att tiga om Jesus utan förkunnade evangeliet -
och skötte den kristna församlingen.
Därför hamnade han på Patmos, det var bara en tidsfråga när.
Patmos var en liten fängelseö i nuvarande Turkiets skärgård -
i dag hör den till Grekland, 100 kilometer väster om Efesos -
som ligger vid den turkiska västkusten.
Romarna använde Patmos framför allt till utvisade politiska fångar.
Johannes förvisades till Patmos sannolikt år 95 e.Kr.
Fångenskapen var inget fint och trevligt utan brutalt även för Johannes.
De kristna behandlades inte som politiska fångar utan som statsfiender.
Det var ett under att Johannes fick behålla sitt huvud.
Fångarna fick arbeta och de inhystes i jordgropar eller grottor.
De kristna martyrernas historia är lika gammal som kristendomen.
Församlingarna har alla tider blivit utsatta för liknande förföljelser.
Orsaken är att de kristna inte vill hålla Guds ord för sig själva -
utan förkunnar det även för andra.
I allmänhet tolereras det att en person är kristen till sin religion -
men det får inte berättas för andra. Det ser vi ännu i dag.
Indien är ett exempel på detta.
På en ort blev det stora väckelser när en man som hette John -
bad för de sjuka och de blev friska.
Hinduextremisterna blev nervösa och började förfölja -
den här kristne mannen och andra troende och brände ner deras hus.
På det och andra områden har man nu stiftat en speciell lag -
som förbjuder kristen förkunnelse bland personer av andra religioner.
Även i dag kastas tusentals kristna i fängelse för Guds Ords -
och Jesu Kristi vittnesbörds skull.
I Indien, i Kina och många islamistiska länder.
Johannes skriver så här: -
"Jag kom i hänryckning på Herrens dag och hörde bakom mig -
en stark röst, som en basun, och den sade: ”Vad du ser, skriv det i en bok, -
och skicka den till de sju församlingarna, till Efesos, Smyrna, -
Pergamon, Thyatira, Sardes, Filadelfia och Laodikeia.”
Johannes var i ett tillstånd av hänryckning -
där han sannolikt var lösgjord från tid och rum men -
ändå kroppsligt närvarande.
Johannes befann sig således på två ställen, på Patmos och i anden.
De mänskliga påfrestelserna hindrade honom alltså inte från att vara i anden.
Hur ska "Herrens dag" tolkas?
Det finns olika möjligheter.
Johannes sade: "Jag kom i hänryckning på Herrens dag."
Stunden för Jesu återkomst är Herrens dag.
Johannes såg i anden liksom i förväg Herrens dag.
Kristi återkomst och domedagen. Det är en förklaring.
En annan är att det hänvisar till söndagen.
Det vill säga att Johannes var i anden på en söndag.
Den här är sannolikt, att Johannes började få Herrens syner -
på Herrens dag, på söndag, för urförsamlingen brukade -
fira Herrens dag under det namnet, på söndag.
På den dag då Kristus uppstod från de döda.
Senare blev just söndagen de kristnas vilodag.
I en av fornkyrkans skrifter står att församlingen sammanträder -
på Herrens dag och bryter bröd.
Enligt Ignatius av Antiokia lever de kristna inte mera -
för sabbaten utan för Herrens dag.
Enligt Melito av Sardis hade församlingen redan i början av -
2:a århundradet slopat sabbaten och godkänt Herrens dag som Kristi dag.
Då firades också nattvard.
Johannes befann sig i anden på Herrens dag och hörde en röst bakom
som han skildrade som en basun.
Profeten Hesekiel hörde samma på sin tid och skrev: -
"Anden lyfte mig upp, och jag hörde bakom mig ljudet av ett väldigt dån: -
"Lovad vare HERRENS härlighet i hans boning!"
Också Moses och folket hörde rösten i andra Moseboken.
"På tredje dagen, när det hade blivit morgon, började det dundra och
blixtra. Ett tjockt moln lade sig över berget och ett mycket starkt basunljud
hördes. folket i lägret bävade."
En stark basunlik röst överraskade Johannes.
Rösten sade att han skulle skriva upp det han ser -
och skicka det till de sju församlingarna.
Nu kunde man tänka att hela Uppenbarelseboken riktades -
ursprungligen till de sju församlingarna i Mindre Asien.
Johannes såg i röstens riktning och skriver: -
"Jag vände mig om för att se rösten som talade till mig.
Och när jag vände mig om såg jag sju lampställ av guld, -
och mitt bland lampställen såg jag någon som var lik en människoson,
i fotsid klädnad och med ett bälte av guld om bröstet.
Hans huvud och hår var vitt som vit ull, -
som snö, och hans ögon var som eldslågor."
Föreställ dig vad Johannes såg.
Föreställ dig att när han vänder på huvudet ser han en sådan gestalt.
Inget under att var förvånad.
Sannolikt skulle vi vara ännu många gånger mer förvånade.
Det här måste man tolka allegoriskt.
De sju lampställen representerar i synen de sju församlingar -
som Johannes skulle skicka sitt brev till.
Sju hänvisar alltså till fullkomlighet -
till alla församlingar i alla tider.
Lampställenas material var guld.
Det hänvisar till deras värde och betydelse i världen.
Fast världen inte uppskattar församlingen eller dess verksamhet -
så Gud gör det.
Dessa sju församlingar och varje kristen församling är ämnad -
att lysa som en lampa mitt i världen.
Ljuset är inte deras eget eller människans utan Guds ljus.
Varje församling lyser mitt i världen om Jesus bor i dess mitt.
Här uppstår frågan: hur uppskattar du församlingen?
Vad tänker du om den kristna församlingen?
Ser du på den genom samma glasögon som världen?
Ser du den som en grå, regressiv, konservativ, -
dammig, torr, styv och reaktionär?
Eller ser du den som Guds boning, -
där Guds härlighet framträder även i den mänskliga svagheten?
Ser du den som en spännande plats där Guds under sker?
Ty det är den när den är som bäst.
Johannes såg någon som var lik en människoson.
I Bibeln hänsyftar ordet människosonen alltid på Jesus.
I Gamla Testamentet är människosonen Messias titel.
Det kommer fram i Daniel 7:
"I min syn om natten såg jag, och se, en som liknade en människoson kom
med himlens skyar, och han närmade sig den Gamle och -
fördes fram inför honom."
Jesus, människosonen, går bland lampställen.
Det är budskapet till oss.
Församlingen är nära Gud.
Och Kristus själv går mitt bland sin församling.
Han bor och går mitt bland den.
I Johannes evangeliet 1:14 står det: -
"Och Ordet blev kött och bodde bland oss, -
och vi såg hans härlighet, en härlighet som den Enfödde -
har av Fadern, och han var full av nåd och sanning."
På originalspråket används ett ord som betyder "att tälta".
Uppenbarelsebo.
Det hänvisar till Israels folks vandring i öknen -
då Gud bodde i tält mitt bland Sitt folk och gick med dem i 40 år.
På samma sätt tältar Jesus mitt bland Sin församling -
och går med den genom tiderna.
Om du vill finna Jesus, så hittar du Honom mitt bland församlingen.
Var och en som Gud vill frälsa leder Han till församlingen.
Jesus bor i dag mitt bland den kristna församlingen.
Inte endast hos någon riktning utan hos alla de församlingar -
som ställer sitt hopp till Honom.
Han är här mitt bland oss.
Han bor i sina troende genom den Helige Ande.
Johannes såg också en fotsid klädnad på människosonen.
Ordet hänvisar till gamla förbundets prästklädnad.
Enligt den judiske historikern Josefus använde översteprästen -
en lång klädnad som räckte ända till fötterna.
Runt bröstet, högre än armbågarna, hade han ett bälte -
som var löst bundet om kroppen.
Bältet var broderat med färger och gyllene blommor.
Jesu klädnad hänvisar direkt till Hans översteprästerliga uppgift.
Han är förmedlare mellan människa och Gud. Han är präst.
Han försonade våra synder och offrade sig -
som ett fullkomligt offer för vår skull.
Genom Honom kommer vi till Gud, Han är vår präst.
Det som Johannes såg talar på många sätt om den uppgift Jesus har.
Jesus uppenbarade sig för Johannes som förhärligad, syndernas försonare.
Genom Jesus, och bara genom Jesus, kan vi närma oss Gud.
Sedan säger texten så här; -
"Hans huvud och hår var vitt som vit ull, som snö, -
och hans ögon var som eldslågor."
Nu måste jag ta fram penseln, för Johannes försöker här beskriva -
något sådant som är som är tre- eller flerdimensionellt -
och försöker måla det med den färgen han har: hans egna ord.
Med en grov pensel försöker han måla en flerdimensionell bild.
Därför använder han ideligen uttryck som: lik en, som om, liksom.
Här skildras i varje detalj något om Jesu gudomliga egenskap.
Skinande vitt huvud och hår, -
vitt som snö och ull.
Det hänvisar till Daniels Bok -
" (Sedan) sattes troner fram, och den Gamle av dagar satte sig ner. -
Hans kläder var snövita, och håret på hans huvud var som ren ull.
Hans tron var av eldslågor och hjulen på den var av flammande eld. "
Det vita håret hänvisar till evighet, till ålderdom utan tid.
Samtidigt hänvisar det till gudomlig renhet, i Jesus finns inget orätt.
Han har alltid funnits och alltid varit lika ren och oskyldig.
Liksom Gud Fadern är evig är också Jesus evig Gud.
Han var till innan någonting skapades.
Johannes evangelium börjar: -
"I begynnelsen var Ordet, och Ordet var hos Gud, och Ordet var Gud.
Han var i begynnelsen hos Gud. Genom honom har allt blivit till, -
och utan honom har inget blivit till, som är till."
Jesus har alltid funnits och Han har upphov till allt -
och detta allt syns i den första uppenbarelsen som Johannes såg.
Den är fullpackad med Jesu gudomlighet.
Hans ögon är som eldslågor.
Johannes upprepar igen: liksom, som ...
Det här måste vara symboliskt. Inte kan vi -
på allvar tro att Jesu ögon är eldslågor -
utan som eldslågor. Även Daniel hade sett samma sak.
Uppenbarelsen av samma gestalt vid floden Tigris strand.
Han såg hur varelsens kropp var som krysolit,
Hans ansikte som skenet av en blixt, Hans ögon var som eldslågor.
Det hänvisar att Jesus ser allt.
Jesus Gud ser allt i våra hjärtans djup, såväl i mitt liv som i ditt.
Samma Jesus hade uppenbarat sig för Daniel -
samma allegorier och samma beskrivningar.
Och det känns ofta också hos så när Jesus ser på oss -
och tilltalar oss. Som om Han skulle se på oss med brinnande ögon.
Inför Honom är det onödigt att försöka låtsas något eller dölja sitt inre.
Han vet vad vi är gjorda av och Han vet allt.
Vi kan nog lura människor, men Jesus kan vi inte lura.
Sedan säger Johannes vidare: -
"Hans fötter liknade gyllene brons när den glöder i smältugnen, -
och hans röst var som rösten av stora vatten."
Här är en väldig majestät. Fötterna var som gyllene brons.
I Daniels Bok beskrivs människosonen så här: -
Hans armar och ben var som blänkande koppar.
Hans röst ljöd som larmet från en folkmassa.
Man vet inte med säkerhet vilken metall det är fråga om, -
men i allmänhet översätts det till brons.
Kanske det är samma metall som användes för vapensmide.
Det glödgades och bearbetades i smedjan.
Det har ansetts hänvisa till Jesu makt och dom.
Jesus själv sade att Honom har givits all makt i himlen och på jorden.
En gång står också vi framför Honom för att dömas.
Var och en av oss.
"Hans röst var som rösten av stora vatten."
Samma röst hördes i Gamla Testamentet i Hesekiel.
"Då kom från öster Israels Guds härlighet.
Det dånade som av stora vatten, och jorden strålade av hans härlighet."
När Gud talar, talar Han med kraft. Han är allsmäktig.
När Jesus talar är man tvungen att lyssna på Honom.
En annan sak är om man tar emot det.
Men Honom kan ingen förbigå.
Johannes säger: -
"I sin högra hand höll han sju stjärnor, och ur hans mun, -
kom ett skarpt, tveeggat svärd, och hans ansikte var, -
som solen när den lyser i sin kraft."
I handen hade Han sju stjärnor.
Igen de sju församlingarna, eller deras ledare.
Jesus hade inte övergett dem fastän det fanns allt möjligt -
som Jesus klandrade dem för.
Fast Jesus har mycket att säga också om vår tids -
församlingar så har Han inte övergett oss.
Vi är i Hans hand, och därför kan vi med förtroende läsa -
Hans instruktioner och förmaningar.
Han älskar Sin församling. Vi är i Hans högra, bättre hand -
i Hans omsorg. Var och en av Hans församlingar.
Det tveeggade svärdet är intressant.
Här är inte fråga om att svärdet skulle ha två bett -
som kommer ur Jesu mun.
Det måste vara en allegori.
Det är ett svärd där bladets båda egg är vässade som hos en dolk.
När det kommer ur Jesu mun visar det på att Jesu ord har kraft.
Hebreerbrevet 4:12 säger: -
"Ty Guds ord är levande och verksamt.
Det är skarpare än något tveeggat svärd, -
och tränger så djupt att det skiljer själ och ande, led och märg, -
och blottlägger hjärtats uppsåt och tankar."
Jesus verkar genom kraften av Sitt Ord.
Det upprepas i synnerhet i Uppenbarelseboken.
Jesus använder Sitt eget Ord för att omvandla oss.
Ofta gör Hans ord ont. De sticker igenom och -
skiljer de rätta och orätta tankarna.
Johannes såg hur människosonens ansikte var som solen.
Solen har kraft att föda liv.
Den driver tjälen ur jorden och fyller den med liv.
Johannes såg att Jesus var som nådens sol.
Han väcker liv i oss.
Vi lever av Honom.
Det som Johannes såg påminner om -
och förkunnar mäktigt Jesu gudomlighet.
Han såg den gudomliga Jesus som var präst och kung, -
Messias, en Gud som lever mitt bland Sin församling, -
evig Gud, allseende Gud, domens Gud, -
allsmäktig Gud, församlingens älskade Herre, Ordets Gud, -
och livgivande Gud. Allt detta såg Johannes.
VARVET
Hittills hade Johannes inte ännu hört någonting -
ur den här underliga och skrämmande gestaltens mun.
Vad skulle Han säga, hur skulle Han döma mig, -
hur skulle jag stå ut med Hans röst?
Johannes skriver så här: -
"När jag såg honom föll jag ner som död för hans fötter.
Och han lade sin högra hand på mig och sade: ”Var inte rädd.
Jag är den förste och den siste och den som lever.
Jag var död, och se, jag lever i evigheters evighet, -
och jag har nycklarna till döden och dödsriket."
När Johannes såg den förhärligade Kristus -
och Hans gudomlighet föll han som död ner på marken.
Människan står inte ut med att se Gud, inte ens i en allegori -
när Gud riktigt talar till oss.
Vi står inte heller ut med om Gud visar oss -
Sin gudomliga gestalt utan att dölja Sig.
Vi förgås, men Gud vet -
att vi inte kan bemöta Hans helighet ens genom allegorier.
Därför skyndar Han att lugna ner Johannes.
Vad sade den uppståndne och förhärligade Jesus som första ord -
i hela Uppenbarelseboken? Vad sade Han?
Han sade inte: "Se upp!".
Han sade inte: "Är du redo? Jesus kommer".
Han sade inte: "Snart smäller det".
Vad sade Han? Han sade: "Var inte rädd."
Så säger Han också till oss som fruktar Honom, -
och det som berör jorden.
Med Honom vågar vi gå mot morgondagen.
Han säger till dig: "Var inte rädd, jag vet vad som är på kommande."
Han säger det till dig precis nu.
Jesu är den som påbörjar och avslutar.
Han är början och slutet. Han är den korsfäste och uppståndne Jesus.
Han är oföränderlig Jesus och Gud.
Gud som har makt över döden och över allt.
Med en sådan frälsare vågar man gå mot framtiden.
Med en sådan frälsare vågar man öppna Uppenbarelseboken -
för de första orden där är: "Var inte rädd."
Trevligt att du var med i Varvet, vi ses igen nästa gång.
Tills dess; Välsignelse och hej då.
Översättning: Carl Westermarck