VARAAIT
Tere tulemast "Varaaita"!
Räägime seekord inimsuhetest.
See on kolmas osa sarjast "Kadunud ühendust otsides".
Eelmisel korral rääkisime andeks andmisest ja siis leppimisest.
Täna on teemaks rääkimine.
Kõigis inimsuhetes esineb kriise,
aegu, kui on raske ette kujutada end rääkimas teisega.
Elus esineb aegu, kus mingist asjast ei saa kohe kuidagi rääkida.
See on lausa võimatu.
Seda tuleb ette abielukriisides, kus vestlus muutub
sagedaseks süüdistamiseks, karjumiseks ja riiuks.
Mingil ajal võib karjumine asenduda vaikimise ja kaugenemisega.
Vanemale sugupõlvele on tuttav nali, mis räägib abielumehest,
kelle naine kurdab, et mees ei ütle teda armastavat.
Mees ütleb: "Kui meelt muudan, annan sullegi teada!"
Soomlane laseb ajal ravida raskusi.
Aeg tegelikult ei suuda seda.
Osad inimesed muutuvad vananedes ärrituvaks ja närviliseks.
Esile on kerkivad asjad, mida pole varem käsitletud.
Nad võivad kõikide imestuseks kerkida ühtäkki esile.
Keegi poleks osanud seda ette kujutada.
Vaikimist on seostatud ka Piibliga.
Õpetussõnad 10:19 öeldakse:
"Kus on palju sõnu, seal ei puudu üleastumine,
aga kes talitseb oma huuli, on mõistlik."
Siin ei julgusta Piibel meid vaikima, vaid valima hoolega sõnu.
Mõne meelest on rääkimine ülehinnatud.
Miks üldse peab rääkima?
"Naine on selles parem, las tema räägib."
Kuidas saame paluda andeks, anda andeks, uskuda andestusse,
kui me ei tea, kuidas teine tunneb?
Millest peaksime andeks paluma?
Tere tulemast meiega "Varaaita"!
Räägime täna nendel teemadel.
VARAAIT
Üks põhjus sõnade kasutamiseks, rääkimiseks on asjaolu,
et Jumalgi kasutab sõnu ja räägib.
Tegelikult algabki Piibel sõnadega:
"Alguses lõi Jumal taeva ja maa.
Maa oli tühi ja paljas ja pimedus oli sügavuse peal
ja Jumala Vaim hõljus vete kohal.
Ja Jumal ütles: "Saagu valgus!"
Ja valgus sai.
Jumal kasutas sõna, Ta lõi universumi sõna abil.
Ta ütles ja nii juhtus.
Luues inimese läbi sõna, siis rääkis Ta inimesega.
Inimese pattulangemisel tahtis Jumal kohtuda temaga,
kuid inimene pages ja Jumal hüüdis talle järgi.
Ta tahtis selgitada asja, kuid inimene vaikis ja põgenes.
"Ja nad kuulsid Issanda Jumala häält, kes rohuaias sinna ja tänna käis,
kui päev viluks läks, ja Aadam ja tema naine peitsid endid
Issanda Jumala palge eest rohuaia puude keskele.
Ja Issand Jumal hüüdis Aadamat ning ütles temale: "Kus sa oled?""
1. Moosese raamatu 3. peatükk.
Jumal teadis juhtunut.
Ta oleks võinud saata tule taevast
ja hävitada inimese maa pealt kohe alguses.
Tal oli selleks hea põhjus.
Ta oleks võinud teha paljude soome meeste kombel:
käskinud perel vaikida, noomida neid ja kuulutada välja
karmid karistused koos sanktsioonidega.
Jumal tahab aga meiega rääkides olukordadesse selgust.
Ta tahab isiklikku suhet meiega, mitte ülepeakaela karistada.
Jesaja kirjutab oma raamatu alguses:
"Tulge nüüd ja seletagem isekeskis, ütleb Issand.
Kuigi teie patud on helepunased, saavad need lumivalgeks;
kuigi need on purpurpunased, saavad need villa sarnaseks."
Jesaja 1:18.
Jumal julgustab meid tooma asjad valguse kätte ja lahendama need.
See eeldab rääkimist.
Õpetussõnades öeldakse: "Kes oma üleastumisi varjab,
ei jõua sihile, aga kes neid tunnistab ja need hülgab, leiab armu."
Meil on Jumal, kes räägib ja kellega me saame rääkida.
Ta ei ole tumm.
Apostel Paulus kirjutas korintlastele:
"Vaimuandide suhtes, vennad, ei taha ma jätta teid teadmatusse.
Te teate, et kui te olite paganad,
läksite te tummade ebajumalate juurde,
just nagu oleks teid tagant sunnitud."
Rääkimine, sõnade kasutamine on tihedalt seotud Jumala isiksusega.
Eelmisel korral rääkisin sellest, kuidas Jumal on meile andestanud
ja kuidas see mõjutab meid oma lähedastele andestamises.
Sama kehtib ka rääkimises.
Nagu Jumal räägib meiega ja alustab vestlust ikka ja jälle,
samuti julgustatakse meid rääkima ja lahendama asju oma lähedastega.
Piibel julgustab meid rääkima.
Sageli pole see just lihtne asi.
Oleme nagu sukeldumiskellad.
Mida sügavamale sukeldumiskellaga vee alla laskuda,
seda suuremaks muutub surve ja seda kindlamini püsib selle kaas.
Mida suurem on surve meie suhtes,
seda raskem on meil end väljendada otsekohesel ja ülesehitaval moel.
Mida lähedasem on inimene ja mida raskema asjaga on tegemist,
seda raskem on meil ennast väljendada.
Seda seetõttu, et tunned seda inimest.
See kehtib nii mehe kui naise suhtes.
Hirm hoiab suu kinni.
Mõtleme umbes niimoodi: "Kui ma nüüd ütlen nii,
siis teine vastab seda ja see viib selleni,
et peame rääkima sellest, aga seda ma ei soovi.
Seega on parem, et ma ei ütle nii,
vaid ma ütlen teisiti või olen üldse vait."
Üks suuremaid vaikimise põhjuseid
on kartus saada paljastatud või et teine osapool vihastub.
Asjade selgeks rääkimine võib olla vahest väga raske.
Seetõttu paljud mehed ja naisedki hoiavad suu kinni ja mossitavad.
Lähevad välja jooksma, puid lõhkuma või mida iganes.
Peaasi, et ei peaks rääkima.
Kas sul on lihtne rääkida lähedastega, ülemusega, lastega ja vanematega?
Kes teist otsib esimesena riiu tekkides lepitust?
Kas rääkimine on sinu jaoks raske?
Miks?
Kuidas peaksime sõnu kasutama?
See nõuab oskusi.
Õpetussõnad 25:11 öeldakse:
"Õigel ajal räägitud sõnad on otsekui kuldõunad hõbevaagnail."
Sõnu võib kasutada heal eesmärgil, ülesehitavalt, tervendavalt,
avaldades armastust, arusaamist ja poolehoidu,
kuid nendega saab ka lõhkuda ja puruks rebida.
Sõnadega saab kergesti rikkuda aastaid kestnud suhte.
Üllatavalt kergelt.
Õpetussõnad 12:18 öeldakse:
"Mõni paiskab sõnu otsekui mõõgapisteid,
aga tarkade keel on terviseks."
Õpetussõnad 15:2: "Tarkade keel teeb tundmise heaks,
aga alpide suu laseb voolata rumalust."
Kuidas tuleks sõnu kasutada?
Piibli Uues Testamendis öeldakse:
"Ärgu püüdku paljud teie seast, mu vennad, saada õpetajaiks!
Te teate ju, et meie osaks on teistest karmim kohtuotsus.
Me kõik eksime paljus.
Kui keegi ei eksi kõnes,
siis on ta täiuslik ja suudab ohjeldada ka kogu ihu."
Jaakobus hoiatab hoolimatuse eest keelekasutuse alal.
Meile on loomupärane väljutada suust sõnu,
mis ei ole tingimata tõesed ega ehita ka üles.
Tihti mõjutavad meid muud asjad, kui janu tõe järele.
Eriliselt hoiatab Jaakobus koguduse õpetajaid,
kes peavad enim oma sõnade eest vastutama.
Karjaste töövahendiks on sõnad,
millega luuakse uut ja kinnitatakse vana.
Karjane karjatab ennekõike õpetades.
Jaakobus peab siinkohal silmas selliseid väärarusaamu,
mis mõjutavad me suhet Jumalaga ja mõjutavad koguduse usku.
Koguduse õpetajad peavad Jumala tahte kohaselt õpetama.
Samas otsib Jaakobus siinkohal ka evangeeliumi.
Ta ütleb, et sellist õpetajat ei leidu, kes räägib alati tõtt.
Nii et vead ega kartus nende ees ei tohiks olla vaikimise põhjuseks.
Meil on Jeesuses arm,
millest piisab nii jutlustajatele kui ka kõigile teistele.
"Kui me paneme aga hobusele suitsed suhu,
et ta oleks meile kuulekas, siis me juhime kogu hobust.
Ennäe, ka suuri ja rajutuulte aetud laevu
juhitakse väikese tüüriga sinna, kuhu tüürimees tahab.
Nõnda on ka keel väike ihuliige, aga kiitleb suurte asjade üle."
Kujutledes tõerääkimise raskust
võrdleb Jaakobus keelt hobuse suitsetega.
Seda suurt looma juhitakse väikeste nahast ohjakestega.
Samuti võib ka keelega juhtida suuri protsesse.
Kõnes on suur jõud, ütleb Jaakobus.
Sõnadega võib juhtida tervet rahvust.
Jaakobuse teiseks näiteks on laev.
Laevu juhiti tillukese tüüri abil, arvesse võttes tema suurust.
Justkui lauajupiga.
Tüürimees juhtis väikse liigutusega tohutult suurt alust.
Tänapäevane, sama tüüpi võrdpilt võiks olla autorool.
Eriti, kui on roolivõimendi.
Sellega saab kerge vaevaga juhtida suurt raskeveokit.
Samuti on meie keelega.
Meie kõne on rohkem kui sõnad.
Need mõjutavad inimesi.
Nende abil juhime me enda ja ka teiste elu.
Lihtne on rääkida suuri sõnu, kuid raskem elada nende järgi.
Võime lubada palju, samas seda täitmata.
Võime taga rääkida või survestada.
Võime suuga inimesi õnnistada või needa.
Võime rääkida inimestest head või halba.
Võime ehitada enda ümber positiivset või pingelist õhkkonda.
Seda ei saa liigselt rõhutada.
Võib teha kiirtesti.
Kuidas su sõnad mõjutab sinu lähedal olevaid inimesi?
See mõjutab alati.
Kas õhkkond pingestub?
Kas inimesed asuvad kaitsepositsioonile?
Kas on nii, et sinu rääkides inimesed naeravad kergemini?
Mitte pilkeks, vaid kerge ja positiivse õhkkonna tõttu.
Õpetussõnad 16:24 öeldakse: "Sõbralikud sõnad on nagu kärjemesi,
magusad hingele ja kosutuseks kontidele."
Õpetussõnad 15:1:
"Rahulik vastus vaigistab raevu, aga haavav sõna õhutab viha."
Isa andis mulle hea juhise eluks.
Ma pole küll alati suutnud seda järgida.
Isa ütles: "Mõtle, mida ütled, mitte ära ütle, mida mõtled!"
VARAAIT
Jaakobus kirjutab oma kirjas nii:
"Ennäe kui väike tuli süütab suure metsa!
Ka keel on tuli.
Keel, see ebaõigluse maailm,
on seatud meie ihuliikmete hulka nii, et see rüvetab kogu ihu
ja süütab põlema eluratta, nagu ta ise on süüdatud põrgust."
Jaakobuse 3:5-6.
Meil on kindlasti olnud olukordi,
kus oleks pidanud jätma midagi ütlemata.
Miks ütlesin ma midagi sellist?
Vahel tuleb suust selliseid sõnu, mis tekitavad halba teise inimese elus.
Jaakobus võrdleb seda metsapõlenguga.
Käisime perega mõned aastad tagasi USA-s.
Naise õe pere elas siis Montanas, täpsemalt Missoula linnas.
See asub orus, mida ümbritsevad mäed
ja mis mattub igas augustikuus paksu suitsupilve sisse.
Mägedes põleb mõnikord mitu metsatulekahjut samal ajal.
Sealt augusti alguses Soome tagasi tulles
sukeldus lennuk taevasse tõustes läbi paksu suitsupilve.
90% nendest põlengutest on tekkinud inimtegevuse tagajärjel.
Väike osa on süttinud näiteks välgulöökide tagajärjel.
Aastal 2000 põles seal
sadu hektareid metsa koos elumajadega.
Sellest põlengust ongi see pilt.
Ühest väiksest tuletikust võib tekkida selline hirmus häving.
Ühel aastal sõitis üks veok läbi kuiva piirkonna,
metallkett taga lohisemas.
Juhi teadmata tekitas kett sädemeid, mis süütasid teeäärse metsa.
See oli tõhus viis põlengu levitamiseks.
Sedasama suudab ka meie keel.
Üks väike hädavale, tagarääkimine või valesüüdistus
ja tulemuseks on hävinenud abielu, ebaterve õhkkond töö juures
või aastaid kestnud sõpruse lagunemine.
Halvimal juhul näeb Jaakobus
keelt peegeldamas meie inimlikku patusust.
Selle inspireerijaks on Jumala vastane - Saatan.
Loomupäraselt väljub meie suust hävitavat kurjust.
Nii ei pea olema.
VARAAIT
Lisaks hobuse suitsetele, laeva tüürile ja tuletikkudele
võrdleb Jaakobus meie keelt kodustamata metslooma loomusega.
Ta kirjutab nii: "Jah, igasuguste loomade ja lindude,
roomajate ja mereelajate loomust suudab taltsutada
ja ongi taltsutanud inimese loomus,
aga ükski inimene ei suuda taltsutada keelt,
seda kärsitut pahategijat, mis on tulvil surmavat mürki."
Inimene on taltsutanud lõvisid,
elevante, kaelkirjakuid, madusid, delfiine, mõrtsukvaalu, linde jne.
Siiski inimloomust ei suuda me valitseda.
Meie keel on võimeline
kuuldavale tooma šokeerivalt mürgist teksti.
Isegi, kui oleme alles palvetanud.
Isegi olles kogenud Tema headust, lähedust ning saanud õnnistust,
siis võime kohe peale seda väljutada suust rüvedusi.
Jaakobus ütleb: "Sellesamaga me õnnistame Issandat ja Isa
ja sellesamaga me neame inimesi, kes on sündinud Jumala sarnasteks.
Ühest ja samast suust tuleb õnnistamine ja needmine.
Nii ei tohi olla, mu vennad!
Kas allikast keeb ühest ja samast soonest magedat ja kibedat vett?!
Mu vennad, ega viigipuu saa kanda õlimarju ega viinapuu viigimarju?!
Nii ei saa ka soolase vee allikas anda magedat vett."
Jaakobus rõhutab süsteemipärasust.
Ta võtab võrdluspildiks mageda vee allika.
Ta ütleb, et mageda vee allikast ei saa voolata soolast vett.
Nagu viigipuu ei kasvata oliive ega viinapuu kasvata viigimarju.
Kui me usume Jeesusesse, siis austame ja kardame Jumalat.
See peaks mõjutama ka meie kõneviisi.
See peaks juhtima meie rääkimisi.
Kui Püha Vaim on meis tegev, siis ei peaks me kiruma lähedasi.
Me ei peaks soovima ega rääkima neist halba, vaid head.
Probleem tekib, kui me kristlastena täname Jumalat
ja samas räägime halba inimestest ja asjust, mis ei meeldi.
Mida see räägib minu usu kohta?
Jaakobus on siinkohal karm.
Mäletan, kuidas peale usuletulekut sattusin raskesse sisemisse kriisi.
Mul oli ahastus ja kartsin inimesi.
Piiblikoolis oli vaheaeg ning olin oma emal külas,
kes kamandas mind, vanapoissi, talvisele õuele vaipu kloppima.
Ma ei tea, mis minusse läks.
Kas mind ajas närvi ema kamandamine, külm ilm
või mured, mis rõhusid südant?
Midagi oli ülemäära.
Mingi klõps käis nagu läbi
ja usklik piiblikooli õpilane hakkas vaipu taguma.
Jagasin hoope ja kirusin nii, nagu jõudsin, täiesti meeletult.
Tükk aega kirununa ehmusin ja imestasin toimunu üle.
Ma häbenesin Jumala eest tehtut
ja palusin nii südamest andeks kui üldse suutsin.
Peale seda pole ma Jumala armust sel kombel enam kirunud.
Kiusatusi on küll olnud.
Ma ei usu, et Jumal oleks mu tookord maha jätnud
või visanud mind taevast tulise kiviga.
Vaim minus oli mures, mis minuga toimub.
Oh õudust, see pole võimalik!
Olen tähele pannud, et mida lähemal olen Jumalale,
seda väiksem on soov kasutada selliseid vängeid sõnu.
Seda vähem meeldib mulle vanduda ja kiruda.
Võib öelda, et harjumusel on suur jõud.
Mida rohkem harjutame end rajult väljendama,
seda loomulikumaks see muutub.
Seda ei pane isegi tähele.
Paulus manitseb meid kirjas efeslastele 4:29-30 nii:
"Ühtegi nurjatut sõna ärgu tulgu teie suust,
vaid rääkige ainult seda, mis on hea teiste ülesehitamiseks,
et kuuljad saaksid armu.
Ja ärge kurvastage Jumala Püha Vaimu,
kes on kinnitanud teid oma pitseriga lunastuspäevani!
Kui meil on midagi oma lähedaste, abikaasa, vanemate,
õdede või sõprade vastu, siis kuidas peaksime käituma?
Piibli järgi peaksime tulema teineteisele vastu.
Kui üks tuleb vastu,
siis on ka teisel lihtsam astuda raske samm leppimise suunas.
Rääkisin eelmisel korral, kuidas üks sõber leppimiseni jõudis.
Tajusin seda siis erilisel viisil, kui ta ütles, et kui teine näitab
veidigi tahet vastutulekuks, siis oleks tal lihtsam andestada.
"Kui ta näitab välja kahetsust, on palju lihtsam andeks anda."
Mis siis, kui me oleksime "see teine"?
Sellepärast ütle välja, kuidas on asi sinu arust.
Ütle välja oma arvamus sellest asjast.
Ütle välja, et tahad teist mõista!
Ütle, et sa pole parem kui too teine.
Tegelikult ka.
Rääkimine on kergem, kui pinged ei suru südame ust lukku.
Sellega teeme teiselegi vastutuleku kergemaks.
Jumal andis armu, kui olime veel patused.
Sellepärast anna sinagi oma sõbrale andeks.
Palvetame koos.
Jeesus, anna andeks meie valed sõnad ja mõtted.
Anna andeks, et me ei taha alati rääkida.
Anna andeks, kui me ei ole tahtnud vastu tulla.
Anna meile armu astuda samm lähemale
ja teha esimene samm, andeks palumine.
Tänud, et saame uskuda andestusse
kõigi valede sõnade, mõtete, tegude ja hoiakute eest.
Jeesuse nimel, aamen.
Tänud, et olid meiega "Varaaidas"
Kohtume jälle 2 nädala pärast.
Kohtumiseni!
Tõlge: Kuno Kivikink