VARAAIT
Tere tulemast taas "Varaaita"! Sel korral räägime paranemisest
ja eriti just nendest pettumustest, mis on seotud palve läbi paranemisega.
Eriti kui räägime sellest, et mis siis, kui Jumal ei parandagi?
Kuidas on võimalik, et ühed paranevad ja teised mitte?
Meil on taas külaliseks
Espoo Majaka koguduse pastor Antero Mooses Laukkanen,
kellega räägime täna neist paljude jaoks valusatest küsimustest.
Enne vestlust aga räägin mõningatest mõtetest,
kas Jumal üleüldse tervendab? Kas Ta parandab ka täna?
Või on usus palvetamine vaid mingisugune plaaster
vaimse ja vaimuliku vajaduse jaoks?
Kas see on mõeldud mingiks meelte rahustamiseks?
Või parandab Jumal ka täna palve kaudu?
Jakoobuse kirjas, Uues Testamendis, on väga praktilisi nõuandeid
haigete eest palvetamiseks. Jakoobuse 5:13 öeldakse:
"Kui kellelgi teie seast on vaeva, siis ta palvetagu;
kui kellegi käsi hästi käib, siis ta laulgu kiituslaule.
Kui keegi teie seast on haige,
siis ta kutsugu enese juure koguduse vanemad
ja need palvetagu tema kohal ja võidku teda õliga Issanda nimel.
Ja usu palve päästab tõbise, ja Issand teeb ta terveks;
ja kui ta on pattu teinud, siis see antakse temale andeks.
Tunnistage üksteisele oma eksimused ja palvetage üksteise eest,
et saaksite terveks; õige inimese vägev palve suudab palju.
Jakoobus räägib siin usu palvest.
Kõne all on selline palve, kus haaratakse kinni Jumala lubadusest
ja usutakse, et Jumal on meid täiesti kindlalt kuulnud.
Piiblis on väga palju selliseid lubadusi.
See pole iseendale toetumine, see ei ole oma oskustele ja andidele lootmine,
oma palvele või häälele lootmine, või stiilile või kombele lootmine.
See on selle uskumine, et Jumal võib ja tahab aidata.
See ei tähenda seda, et Jumal tahaks alati parandada.
Piiblis on palju näiteid olukordadest, milles Jumal ei parandanud,
kuigi oleks võinud.
Näiteks oli apostel Paulus haige ja rääkis ka oma kirjas pistmisest,
mida paljud on seostanud haigusega.
Ka Vana Testamendi suurim kannataja Iiob oli haige,
aga Jumal ei parandanud teda kohe.
Piiblis on näiteid, kus Jumal on haiguse kaudu tõmmanud inimest enda poole,
kutsunud meeleparandusele.
Seepärast pole ebausk ja vale anda usu palvega lahtine volitus Jumalale,
et kui see haigus on oma töö juba teinud, siis võta Issand see ära,
sündigu sinu tahtmine.
Eriti huvitavaks teeb selle koha see,
et Jakoobus seostab paranemist puhtusega, pattude andeks saamisega.
Parandades Jumal annab ka andeks
ja kuigi Ta alati andeks andes ei paranda,
tahab Ta, et me näeksime oma kõige suuremat probleemi.
See pole siiski tohutu seljavalu või võõrad koed meie luudes,
vaid see on vajadus saada andeks oma patud ja oma patusus.
Jumlale pole kõige tähtsam meie maapealne ihu ja selle heaolu,
vaid meie igavene hing.
Ta ei taha kaotada meid igavesse hukatusse
ja sellepärast lasebki meile armastuse läbi osaks saada haigusi ja ebaõnne,
et Ta nende kaudu võiks viia meid taevasse.
Kolmandaks seob Jaakob haigete eest palvetamise kogudusega.
Ta õhutab kutsuma vanemaid, koguduse juhte.
Kui nende palvetele vastatakse,
siis see tugevdab inimese pühendumist oma kogudusele.
See rõhutab koguduse tähtsust teatud vaimuliku haiglana.
Ma usun, et Jumal tahab teha palju rohkem kui senini
koguduste vanemate, töötajate ja juhatajate palvete kaudu.
Nimelt läheb väike osa paranenu südamest alati kaasa selle inimesega,
kelle kaudu abi on saabunud.
Ja kuigi selle taga on kõigeväeline Jumal, siis ikkagi.
Kui abi tuleb oma juhatajatelt ja vanematelt,
mitte väljaspoolt tervendajatelt-asjatundjatelt,
siis ühendus ja positiivne sõltuvus koguduse sees tugevneb.
Ma olen näinud seda viisi; olen näinud, et südamed liituvad üheks,
olen näinud, et Jumal teeb imesid ja tervendab haigeid
lihtsa palve ja õliga võidmise kaudu.
See ei vaja kõva häält. See ei vaja teatraalseid liigutusi.
See ei vaja valgeid riideid või taustamuusikat.
Jumal teeb imesid seal, kus häda on kõige suurem.
Teda ei või keegi kamandada. Ta teeb nii, nagu tahab.
Aga Ta tegutseb ja vastab meie palvetele.
VARAAIT
Mooses Laukkanen, tere tulemast taas saatesse!
Aitäh! Kuidas sul läheb Jarmo?
Aitäh! Mul läheb täitsa hästi. Hea kui keegi küsib. - Tore kuulda!
Mul täitub 56 ja veel 56 on järgi.
Tore. Siis 112 on eesmärk.
Eesmärk see on.
See on hea. Tuled sa minuga samasse vanadekodusse?
Ma lähen küsimustesarja juurde.
Mooses, miks inimene on haige?
See on väga lai küsimus. Praegusel ajal ka maailma mastaabis.
Haigus sai meile osaks pattulangemise tulemusena.
Et tuua siia tõelist sügavust, ütleksin nii,
et peale pattulangemist on inimene teatud moel pidevalt haige
sünnist kuni selle ajani, kuni ta sureb.
Meis toimub pidev degenereerumine sellest alates, kui me sünnime.
Me ei kanna enam seda ihu, mis meil oli enne pattulangemist,
kui Aadam ja Eeva loodi.
Teatud moel oleme haiged hällist hauani.
Üleüldse, maa peal surrakse ja keegi ei pääse siit tervena,
kui just Jeesus ei tule järgi.
Ja inimene pääseb siis, kui Jeesus tuleb.
Saame uue ihu, ütleb Piibel.
Millest haigus siis tuleb? Kas see on täiesti saatanast?
Selle päritolu on saatanast.
Usun, et kui me ristirahvana ja inimkonnana seda mõistaksime,
et haigus ei olnud Jumala esialgne plaan
ja selle päritolu on hingevaenlane ja inimese omad valikud.
Me võime näha Piiblist väga selgelt, et haigusi tuleb erinevatest allikatest.
Tähelepanuväärseim haigus ühiskonnas üldiselt võttes,
on eluviisi haigused - inimene haigestub oma harjumuste ja valikute tulemusena.
Me näeme Jeesuse teenimistöö ajal, et Ta kõnetas mõningaid haigeid ja ütles,
et saatan on hoidnud seda inimest haiguses.
Me näeme, et ka hingevaenlane võib tuua haigusi
ja haigestuda võib ka õnnetuste tulemusena.
Millest need tulevad või millest on põhjustatud,
selle analüüsimiseks sellest saatest ei piisaks.
Kui mõelda, et meid vaatab mõni inimene, kes on haige -
tal on kasvõi vähk, või südamehaigus, või midagi muud,
siis kas see inimene on sellepärast haige, et tal on sidemeid saatanaga?
See on mitmekihiline küsimus. Ma tahaksin mõelda nii,
et iga inimene suudab ise analüüsida oma elu jälgides;
võib-olla rääkides kellegi teisega,
mõistmaks, millest tema isiklik haigus on põhjustatud.
Ma tunnen, et mulle pastorina on see küsimus liiga suur,
et võiksin vastata, millest kellegi haigus on põhjustatud.
Pean selle suure küsimuse ees käed ettevaatlikult üles tõstma
et miks keegi on haige või et kas tema haigus on saatanast või mitte.
Kui vaatame seda algusest alates,
siis võime haigestuda tuleneb pattulangemisest.
Millest kellegi haigus isiklikult tuleb, peab igaüks ise otsima vastust sellele.
Usun, et Piibel ei jäta inimest haigevoodisse ilma lootuseta,
kui ta otsib Jumala vastust oma haigusele.
Ma ise olen mõelnud seda sageli sedasi, et on palju inimesi,
kes on haiged ilma, et see oleks nende oma viga.
Ja seda on väga tähtis kuulda siis, kui oled põdenud mitu aastat vähki;
kui kõik on su voodi ääres käinud ja meelt parandatud;
kui kõikvõimalik on ära proovitud ja ikkagi ollakse haige.
On olemas haigust, mis pole inimese oma süü.
Jaa, on. See on huvitav, just hiljuti oli sõprusringkonnas juhtum,
kus palvetasime surmahaige eest ja Piibel annab teatud salme,
mis on väga väelised. Et milles kaks või kolm maa peal on ühel meelel,
siis see sünnib neile. Siis öeldakse, et kui paneme käed haigete peale,
siis nad paranevad.
Need on väga üheselt mõistetavad, mida ei saa mingi teoloogiaga eitada,
mitte mingi algteksti analüüsiga ei saa neid salme eitada.
Need on seal ja elavad oma vankumatut elu.
Seega ka selles asjas me tegime leppimispalveid, me võidsime õliga,
tegime kõik, mida Piibel ütleb. Paastusime, uskusime isegi 101%,
nii et asi ei sõltunud ka ainuüksi usust, et see paranemine toimub,
aga see inimene suri siiski.
Ma küsisin seda sama küsimust, et mida me valesti tegime?
Siis tuleb esile Jumala viis nendes asjades suhelda -
Ta viib meid oma Sõna juurde.
Kõikide nende suurepäraste tõotuste ja täiesti vankumatute salmide üle
on miski, mis juhib neid salme
ja siis me jõuame selleni, et Jumala kõigeväelisus nende salmide suhtes -
Tema viimane sõna, on Tema enda otsustada
ja see on kõrgemal kui need lubadused.
See on see, mida Jeesus ise oma elu viimastel hetkedel näitas.
Tal oli oma tahe,
Tal oli oma nägemus asjadest, kuidas asju võiks korraldada.
"Isa, las ma ütlen vaid sõna ja tuleb leegion ingleid".
Ta teeb läbi võitluse. Tema veri voolab Ketsemanis esimest korda enne risti
ja see on seotud tahte ja mõtete maailmaga,
kuna seal Ta ütleb, et: "Sinu tahtmine sündigu!"
Mulle on see selline valus asi, kui sõber kannatab:
sa oled ta kõrval, sa teed kõik õigesti ja ikkagi -
su elu sõltub sellest, et: "Sinu tahtmine sündigu!"
See teeb haiget. Ma tahaksin kõik terveks teha.
Kogu ristiusu küsimus on selles,
et kõige õudsem kaotus, mis toimus Kolgatal,
pöördus kõige suuremaks õnnistuseks, mis üldse võib olla.
Ka see on tõsi, et haigus võib mõjutada
ja isegi surm võib mõjuda ka teistele inimestele
ja Jumal võib armastada neid seeläbi enda juurde?
Ma rõhutaksin siin just seda seisukohta, see on mulle väga tähtis vestlus,
kuna meil on nii palju sellist õpetust ja kuulutust,
mis lubab liiga palju Jeesuse nimel.
Kõik Piibli tõotused on jah ja aamen Jeesuses,
kuid see, kuidas need toimuvad ja millal miski toimub,
see on kõik ainult ühtedes kätes - Jumala kätes. - Nii on.
Nüüd, kui minagi olen vahel haige ja mul on haigusi,
siis ma pole kunagi mõelnud, et need on Jumalast.
Olen mõelnud, et need on osa minu eluprotsessist,
sest mingid haigused tulevad elu jooksul ja silmad ei näe enam hästi
ja hambad pole enam sama tugevad kui need olid nooremana
ja neid pole ka sama palju, sest mõned on lõplikult eemaldatud.
On nii palju asju, et ma võiksin peatuda väärastunud ootuste tõttu.
Seepärast peab me terviklik arusaam Jumalast süvenema.
Juudi rabid ütlevad, et ainuke põhjus, miks me ei mõista püha kirju,
on see, et meil ei ole aega nende jaoks.
Mida rohkem julgeme nende suurte küsimustega
avada Piiblit ja küsida, seda kindlam on et me leiame rahu sealt.
Mooses Laukkanen, kas sa ise oled kogenud paranemist?
Seda, et Jumal on tervendanud?
Ütleksin, et olen seda kogenud kõigil kolmel tasandil:
vaimu, hinge ja ihu kaudu.
Vaim paranes, kui leidsin Kristuse; kui "tuled pandi põlema" mu sees.
Hing paranes, kui Tema Sõna mõjus mu hinges
ja keha on paranenud lihtsa palve läbi mitmeid kordi elu jooksul.
Vaev on kadunud, peavalu on kadunud.
Jumal on käsitlenud erinevaid, ka suuremaid haigusi.
Olen selles mõttes õnnelik.
Mida sa ütleksid sellisele inimesele, kes seda kuulab ja ütleb:
"Räägi, räägi! Puhtalt kujutlused." Mida sa ütleksid?
Ma ütlen selle peale, et tal on vabadus uskuda, mida ta tahab.
Ma ei saa oma kogemusest teha tema kogemust.
Sageli võivad sellised kommentaarid mingil hetkel viia selleni,
et see inimene kogeb tõesti imelist Jumala armu ja lähenemist.
Ma jätan nad Jumala armulistesse kätesse, soovin head teed ja jätkan armastamist.
Ma tulen veel selle küsimuse juurde tagasi, et miks Jumal ei tervenda kõiki?
See on sarnane küsimusele haiguse päritolust.
Kui Jumal selgelt tahab head
ja samas on Piiblis selgelt näiteid, et Jumal ei tervenda, näiteks Paulust.
Kas see astel oli haigus? On see võimalik?
Igatahes oli see raskus tema elus ja Jumal ei võtnud seda ka kolmandal korral ära.
Miks?
Meie mõiste "heast" võib olla väga erinev Jumala mõistest "hea".
Jumal tahab meile head.
Ta laseb meil püsida haigena millegi hea nimel, mida Ta on tegemas.
Ma tean, et see õpetus on mõnele täielik õudus,
kuna see kõlab sedasi, nagu Jumal oleks mingi haiguse põhjustaja.
Ei, Ta ei ole mingilgi etapil haiguse põhjus,
küll aga on see haigus Talle teada ja Tema kontrolli all
ja Ta võib selle hetkega ära võtta.
Aga see hea, mis Tema arvates on hea ja mis minu puhul on vajalik,
võib sündida seeläbi,
et Ta ei paranda mind just siis, kui mina arvan seda vajavat ja tahtvat.
Ma toon näiteks Pauluse. Ka vangla pole mingi hea asi.
Aga mõtle, Pauluse energia ja innukuse juures,
polnud Jumalal mingit muud võimalust kirjutada Piiblisse neid suurepäraseid kirju,
kui et võtta töönarkomaanil hoogu maha ja pista ta vanglasse.
Mis iseenesest oli täiesti mõnus koht.
See oli kindlasti kõige parem koht, kus Paulus oma elu veetis.
Seal oli täielik ülalpidamine, tal oli valvur, see oli kodune koht, ta oli koduarestis
ja kirjutas meile need suurepärased kirjad.
Mõni arvab, et see oli kurb aeg.
Minu arvates oli see parim aeg.
Jumal võib siis sinu arvates kasutada ka haigust? - Jah!
Minu arvates on seda väga tähtis kõvasti välja öelda.
Jaa. See on individuaalne ja kui me teeme sellest dogma,
võime sellega palju valu põhjustada.
Ükski juhtum pole kunagi ühesugune.
Neis on samasuguseid jooni võib-olla taustal,
aga igal juhtumil on need seotud eri asjadega.
Pikaajalise haige jaoks, kes on voodis ja on kristlane,
kui ta tajub seda mingit "Jumala asja",
mida keegi teine ei suuda mõista kui vaid ta ise;
kui ta seda taipab, siis sellest võib saada tema elus suur rikkus.
Mäletan, kuidas läksin noore kristlasena haiglasse inimeste eest palvetama
ja läksin nii, et kõik oli valmis: oli õige ilme, Jeesus oli suus õige hääletooniga
ja kõik oli korras.
Mõtlesin, et nüüd viin Jeesuse haiglasse.
Mäletan ühte kogemust, kui astusin ühte palatisse,
mis oli mulle nii tohutu Jumala õppetund.
Astusin sinna palatisse ja kogesin enda sees sellist mõtet,
mis kõlas nagu häälega: "Ma olen juba siin."
Ja mul polnud midagi viia sinna.
Ma viin ainult seda, mida Piibel on lubanud ja käskinud teha.
Pane käed haigete peale ja palveta, lõpp jääb Jumalale.
Ärgu su usk ja lootus selle peale kunagi tuhmugu,
et haigete eest tuleb palvetada ja tohib palvetada,
tohib uskuda, et kõik paranevad.
Kõige parem selle juures on see,
et selle võib jätta palju suurematesse kätesse kui oma käed.
Ma mõistan, et see on usk,
et ma jätan selle Jumala kätte, mitte ei võta oma kätte.
Ma loodan selle peale, et Tal on hea tahe.
Jaa. Ma ei või aheldada Jumala Sõna oma kogemuse külge.
Kui mu kogemus asjast on selline, et ma mõtlen, et Jumal pole midagi.
Ta on see, mida Ta on lubanud oma Sõnas. Kuulekus on parem kui ohver.
Kui sõna ütleb, et minge õlipudeliga ja palvetage inimeste eest,
siis mina teen seda nii kaua, kui hing sees.
Ja kui mul oleks ka ainult üks terve liige ihus ja see oleks käsi,
siis ma tõstaksin selle haige peale ja ütleksin: "Issand, ole talle armuline."
Mida sa arvad sellest mõttest, mida olen öelnud,
et koguduses kasutataks rohkem seda,
et kutsutaks vanemad, juhid ja töötegijad palvetama haiguse pärast
ja see tugevdaks seda ühtsust?
See on suurepärane mõte.
Ma sooviksin, et koguduste sees räägitaks nii, nagu meie täna arutame;
et paljudes kogudustes töötegijad tegeleksid sellega
ja inimeste paranemine ja haigete eest palvetamine
oleks loomulik osa koguduse teenistusest.
Kus inimesi julgustatakse, kus inimestele öeldakse,
et kui sul on mingit vaeva, siis kutsu keegi meie teenistusest.
See on õige ja see on piibellik.
Ei jääda hirmu vangiks, et: "Mis siis, kui keegi ei parane?"
Vaid me teeme seda, mis on kästud.
See on huvitav mõte, et: "Kui äkki keegi ei parane?"
Selle taga on see mõte, et:
"Mida minust küll mõeldakse, kui palvetan ja inimene ei parane?
See pole usk, vaid uhkus.
Mõeldes enda kui pastori ja oma ametikaaslaste peale,
siis suurim viga, mida selles asjas teha võime, on see,
et me nõuame usku sellelt inimeselt, kelle eest me palvetame.
Me asetame ta peale suure koorma, kui ütleme, et:
"Kui sa usud, siis Jumal tervendab sind."
Ma ütleksin kõigile, et uskuge ise rahus ja minge ning olge kuulekad.
Kui ma vaatan Jeesuse elu, siis Tema tervendas kogu aeg.
Ta tervendas inimesi, kellel oli usku.
Ta tervendas inimesi, kellel oli natuke vähem usku.
Ta tervendas inimesi, kellel polnud mingisugust usku.
Ta kasutas seda sõna, mille Ta oli Isalt saanud.
Ta teadis ja tundis neid inimesi.
Isa oli Talle öelnud, kelle eest palvetada; nad paranesid ja see oli imeline.
Sa andsid mulle loa küsida raskeid küsimusi.
Ma küsin ühe raske küsimuse veel.
Kui Jeesus ütles jüngritele, et kui teil oleks usku
ja te ütleksite sellele mäele või sellele haigele, et parane ja ta paraneks,
siis kust leidub evangeelium neile, kes palvetavad haige eest?
Kas see sõltub minu usust?
Hästi. See koht on selline, et Jeesus räägib siin
pigem usu kvaliteedist kui kvantiteedist ja sellest, kellel seda on.
Ta paljastab siin justkui, et usk on midagi, mis on tulevasest maailmast.
Seda usku on sinepiseemne võrra rohkem, kui mistahes muud siin ilmas.
Ma olen maininud seda ja sellest ka kunagi rääkinud.
Ma olen nimetanud seda katastroofi mäeks,
kuna peale imelist mäekogemust peavad jüngrid palvetama ühe haige eest
ja midagi ei juhtu.
Siis Jeesus tuleb nende juurde ja ütleb, et te ei mõista, kust see usk pärineb.
Te usute, et see on teie pingutus, teie tahte küsimus.
Usk pole midagi neist.
See tuleb Jumala maailmast ja see antakse kingiks.
Kristus annab selle igaühele kingiks.
See on jumalik ja imeline asi,
mida keegi ega mingi mõistus ei suuda kunagi mõista.
See seletab asja. Jeesuse sõnum on see, et sul on piisavalt usku
kõikide maailma mägede nihutamiseks.
Aga enne seda, kui mäed liiguvad, peab muutuma midagi sinus.
Ma ütlen seda naljaga pooleks sedasi,
et sel päeval, kui olen valmis selleks, et imedega seoses mind ei mainita,
hakkavad imed sündima.
Aamen! Suur aitäh, Mooses!
Hakkame lõpetama seda "Varaaida" saadet.
Kui sul on selline olukord, et sa oled haige,
tahame palvetada, et Jumal võiks sind parandada.
Lõpuks ei sõltu see meie palvetest, vaid Jumala väest.
Tahaksin paluda, Mooses, et sa palvetaksid.
Taevane Isa, Sina, kes Sa tunned iga inimese olukorda,
kes praegusel hetkel palub tervist.
Me palume, pane oma taevased käed haigete inimeste peale, puuduta neid
ja tervenda neid selle töö läbi, mida Kristus on ristil teinud,
kui Ta kandis sinna kõik me haigused!
Issand, me palume seda Jeesuse nimel, aamen!
Aamen! Aitäh! Ja aitäh sulle meid vaatamast!
Kohtume jälle kahe nädala pärast. Nägemist!
Tõlge: Ülle Kapanen