VARAAIT
Neid paate vaadates ei usuks, et Soomes on majandussurutis.
Aga nii see on. Väga paljud ettevõtted koondavad inimesi.
Täna 200, homme 300, siis 1200, siis 400.
Inimesed on tõelises vaevas.
Paljud mõtlevad, kuidas sellest majandussurutisest välja tulla.
Kas paneks nööri kaela, võtaks püssi või ehk leiab abi Jumalalt?
Majandussurutis ja ahistus on tavaliselt kõige tugevam Jumala kutse aeg.
Meid tõmmatakse, meie sisemust hüütakse. Jumal hüüab seal:
"Kas ma võiksin nüüd juba kutsuda sind enda lähedale,
kas ma võiksin nüüd juba sind aidata,
kas ma võiksin nüüd juba viia sind edasi oma väes?"
Täna räägime Ruti raamatust ja lähme sinna, kuhu Jumal Ruti juhatas.
Rasketest olukordadest õnnistusse.
VARAAIT
Ruti raamat on Piibli algusest vaadates kaheksas raamat.
Selle sündmused räägivad ajast, mil kohtumõistjad valitsesid Iisraeli.
Siin on kirjutatud ajast umbes kolm põlvkonda ehk umbes 125 aastat
enne kuningas Taavetit, kelle päritoluga on need sündmused oluliselt seotud.
Juudi pärimus peab prohvet Saamueli selle kirjutajaks
ja Ruti raamatut võib pidada nagu säravaks pärliks selle aja raskel taustal.
Nimelt oli kohtumõistjate ajal usk kadunud
ja ka juutide pühendumine oma Jumalale väga vähene.
Näiteks abielutruudus oli ka kohtunike oma elus natuke nii ja naa.
Kui paganlik Rutt pühendus heebrealaste Jumalale,
oli see jõuline jutlus Iisraeli rahvale, kes oleks pidanud pühenduma Jumalale.
Samas oli see ka kutse pöörduda tagasi Jumala juurde.
See oli suunatud juudi rahvale manitsuseks meelt parandada
ja tulla uuesti Jumala juurde.
Ruti raamat on üks Piibli lühematest raamatutest.
See on väga kokkuvõtlik ja väga lihtne lugu pühendumisest
ning suguvõsa armastusest.
See on rikas kannatlikkuse, usu, töökuse ja sõbralikkuse ülistus.
See räägib jõuliselt Jumala ustavusest ja Jumala hoolitsusest nende eest,
kes loodavad Tema peale.
Ruti raamatus on tugevalt näha üks väga eriline seik.
See, et Jumal ei vali ainult häid, edukaid, tarku, fotogeenilisi ja lugupeetuid.
Ta oli spetsialiseerunud kutsuma selliseid,
kes polnud inimeste silmis midagi väärt.
Ruti raamat kuulutab Jumala väljateenimatut armu.
Rutt on üks Jeesuse esiemadest.
Ta oli paganast naine, keda juudid poleks kindlasti mitte
kunagi pannud esimesena messia sugupuusse.
Kuigi Ruti raamatus ei räägita sõnagagi messiast,
räägib see tugevalt Jeesusest.
Tema lunastustööst, Tema armastusest meie vastu.
Jeesus on meie suguvõsa lunastaja, meie Boas.
See mõiste tuleb raamatus väga palju esile.
Ruti raamat kutsub meid pühenduma Jeesusele ajal,
mis on vähemalt sama pime kui tollal, kohtumõistjate ajal.
Tollal nagu nüüdki, tegi igaüks seda, mis tema meelest oli õige.
Raamat on võimas kutse pühendumisele ja halastusele.
Ajal, mil kumbki neist ei ole moes. Ruti raamat algab sedasi:
"Ja neil päevil, kui kohtumõistjad mõistsid kohut, juhtus, et nälg oli maal.
Siis läks üks mees Petlemmast Juudamaalt,
et võõrana elada Moabi väljadel, tema ja ta naine ja kaks poega.
Selle mehe nimi oli Elimelek, ta naise nimi Noomi
ja ta kahe poja nimed Mahlon ja Kiljon;
nad olid efratlased Petlemast Juudamaalt, nad tulid Moabi väljadele ning jäid sinna.
Aga Elimelek, Noomi mees, suri, ja Noomi jäi järele oma kahe pojaga.
Ja need võtsid endile moabi naised: ühe nimi oli Orpa ja teise nimi oli Rutt;
ja nad elasid seal ligi kümme aastat.
Siis surid ka mõlemad, Mahlon ja Kiljon,
ning naine jäi järele oma kahest pojast ja mehest."
Need sündmused leidsid ilmselt aset Kohtumõistjate raamatu ajal.
Petlemm asus ja asub endiselt umbes 8 km Jeruusalemmast lõunas.
Sellel linnal, Petlemmal, on tugev messiaanlik tähendus.
Sündis ju ka Jeesus just seal.
Kohe Ruti raamatu algusest
annab kogu Ruti raamatule tooni tugev messiaanlik värv.
Petlemm tähendab leiva maja, beet - maja, lehem - leib.
Nüüd oli ka leivamajast leib otsa lõppenud.
Me elame ajal, mil näljahäda on raske mõista.
Ja ikkagi, vahel oleks selline leib olnud kõige suurem küllus. Valge prantssai.
Ja just sellepärast, et Petteril on nälg. Kas sellest piisab?
See on hea eelroog lõunale.
Kuna me elame külluse keskel, on meil raske mõista,
et leib, täitsa tavaline leib, oli peaaegu ülikülluse sümbol.
Petlemm oli leivamaja ja seal oli tavaliselt palju leiba,
aga nüüd oli sealt leib lõppenud.
Näljahäda oli ilmselt Jumala kutse juudi rahvale,
sest rahvast tõmmati sel moel välise ahistuse abil Jumala juurde.
Näljahäda sundis ka ühe tavalise Petlemma pere
minema naabrite juurde Moabi, u 80 km kaugusele Petlemmast.
Elimelek arvas, et seal leidub leiba.
Võibolla, et natukeseks jätkuski, aga siis sai ka seal leib otsa.
Jumal oleks tõenäoliselt suutnud
selle pere eest hoolitseda paremini Petlemmas,
aga see pere pidi käima läbi raskema tee.
Moabiidid põlvnevad Noa ja tema vanema tütre pojast, Moabist.
Piltlikult esindab see rahvas inimlikku lahendust,
millest on alati sündinud kiusatust ja kahju Jumala rahvale.
Moabiidid nagu ka ammonlased - Noa teisest tütrest põlvnev rahvas,
pidasid pidevaid sõdu Iisraeli vastu.
Võime öelda, et kõik inimlikud põgenemisteed leiva pärast
tulevad näiteks patriarhhidele rohkem kahjuks kui kasuks,
kelle kahju küll Jumal lõpuks õnnistuseks pööras.
Elimeleki nimi tähendab "Jumal on kuningas".
Kas mees ka elas oma nime kohaselt, seda me ei tea, aga mõned näevad,
et nimi viitab Kristusele ja Tema reisile Moabimaale.
Nagu Elimelek, nii ka Kristus suri ja tõi surmaga uut elu,
aidates paljusid taevasse, oma kodumaale.
Igatahes, see pere uskus Jumalasse,
aga see ei kaitsenud neid ebaõnne, vaeva ega valu eest.
Kui Elimelek suri, siis ta pojad:
Mahlon, kelle nimi tähendab nõrk või haige
ja Kiljon, kelle nimi tähendab hukatus ja häving,
abiellusid võõramaa naistega - Orpa ja Rutiga.
Orpa tähendab kaela õieliajaja ja kangekaelne,
mis ilmselt kirjeldas tema uudishimu ja kangekaelsust.
Rutt aga tähendab sõprust.
Kulus 10 aastat. 10 aastat kulus ja Mahlon suri.
Ka Kiljon suri. Võimalik, et nälga ja haigustesse.
Neist jäid järele nende ema Noomi, kelle nimi tähendab armsust
ja talle lisaks nende kaks leske.
Juudi traditsioon seletab nende meeste surma ja poegade lastetust
Jumala saadetud karistusena selle eest, et pere läks Petlemmast Moabi.
Jumala Sõna ise sellele siiski ei viita. Pigem toonitab Jumala Sõna seda,
kuidas Jumal pööras hiljem kõik väga suureks õnnistuseks.
VARAAIT
Jumal kuulutab Ruti raamatu kaudu seda,
et Tema suudab kanda hoolt kõikide meie olukordade eest.
Ka majandussurutise ajal.
Sageli satume aga siiski ärevusse
ja tahaksime oma lahendustega pisut kiirendada Tema abi.
Kuna arvame, et Jumal ei kontrolli seda olukorda
ja nii me teeme mingeid otsuseid kiirustades,
märgates hiljem, et need viivad meid hoopis tupikusse.
Selle sõna kaudu Jumal näitab meile,
et kõige parem on loota Tema peale, sest Tema teab, mida Ta teeb.
VARAAIT
"Ta võttis siis oma miniatega kätte ja läks Moabi väljadelt tagasi,
sest ta oli Moabi väljadel kuulnud,
et Jehoova oli hoolitsenud oma rahva eest, andes neile leiba.
Ta läks ära paigast, kus ta oli olnud, ja temaga ühes ta kaks miniat.
Aga olles teel tagasi Juudamaale, ütles Noomi oma mõlemaile miniaile:
"Minge, pöörduge kumbki oma ema koju!
Jehoova tehku teile head, nagu te olete teinud surnuile ja minule!
Andku teile Jehoova, et leiaksite varjupaiga kumbki oma mehe kojas!"
Ja ta suudles neid. Aga nad tõstsid häält ja nutsid ning ütlesid temale:
"Ei, me läheme ühes sinuga su rahva juure!"
Aga Noomi ütles: "Minge tagasi, mu tütred!
Miks peaksite tulema ühes minuga?
Ons mul veel poegi üsas, et need võiksid saada teile meesteks?
Minge tagasi, mu tütred, minge, sest mina olen liiga vana, et minna mehele!
Kui ma ütleksin: mul on veel lootust,
kui ma veel täna öösel saaksin mehele ja sünnitaksin poegigi;
kas tahaksite siis oodata, kuni nad suureks saavad?
Kas tahate seni meheleminekust hoiduda?
Ei, mu tütred, mina kannatan tõesti rohkem kui teie,
et Jehoova käsi mind on tabanud!"
Siis nad tõstsid häält ja nutsid veel enam;
Orpa suudles seejärel oma ämma, kuna Rutt jäi tema seltsi."
Võime ette kujutada Noomi vaeva.
Pere kolm meest olid surnud, suguvõsa oli hävimas.
Noomi elas võõral maal kahe miniaga,
kellest ei saaks meespoolset suguvõsa jätkajat.
Kõigele lisaks kuulis Noomi,
et Jumal oli kandnud hoolt Petlemma juutide eest
ja Ta oli andnud neile koos vihmaga ka leiba.
Võibolla tuli pähe mõte, et ikkagi poleks pidanud minema.
Noomil oli kogu inimlik lootus kadunud.
Oli ainult süütunne, hüljatus ja pimedus.
Siis otsustas Noomi minna tagasi Juudamaale.
Võõramaalastest miniaid õhutas ta jääma oma kodumaale,
sest pagananaiste peale ei vaadata Petlemmas ehk hea pilguga.
Noomi ja tema miniate suhteid kirjeldatakse väga soojalt.
Naistel oli hea süda ja halastav meel.
Nad ei olnud jätnud üksteist ega varem ka oma haigeid mehi.
Noomi lootis, et Jumal on neile naistele armuline
nagu nemad olid olnud armulised Elimeleki suguvõsale.
Kui üldine see oli, et miniad ei nõustunud jätma oma ämma, seda me ei tea.
Igatahes kordas Noomi oma palvet kolm korda.
Nenda moabi naiste ainuke loomulik, ajaline lootus oli leida hea abikaasa
või üleüldse abikaasa.
Mulle meeldib see väljend: sattuda või minna mehelasse.
Seda tänapäeval enam ei kasutata.
Noomi mure tuli ka sellest,
et ta ise ei suutnud enam neile naistele abikaasasid sünnitada.
Ja kui oleks suutnud, poleks miniad tõenäoliselt jaksanud neid ära oodata.
Tegelikult langes Noomi samasuguse inimliku mõtlemise küüsi,
mis oli ka alguses juhtinud pere sellele võõrale maale.
Noomi ei lootnud ka Petlemmas, et Jumal kannab nende eest hoolt.
Ka nende pagananaiste eest.
Samamoodi lootis Iisraeli rahvas selle raamatu kirjutamise ajal
enam oma mõtlemise peale kui Jumalale. Kord korra järel.
Need Noomi sõnad olid mõlemale naisele väga kurb uudis.
Kurbus väljendus hääleka nutuna.
Üks miniatest, Orpa, pöördus kõrvale ja läks oma isakodu poole.
Aga teine, Rutt, jäi ämma juurde. Ruti raamat jätkub 15. ptk sedasi:
"Aga tema ütles:
"Vaata, su kälis pöördus tagasi oma rahva ja jumalate juure.
Pöördu ka sina oma käliksele järele!
Kuid Rutt vastas: "Ära käi mulle peale,
et ma sind maha jätaksin ja pöörduksin tagasi su juurest,
sest kuhu sina lähed, sinna lähen ka mina,
ja kuhu sina jääd, sinna jään minagi!
Sinu rahvas on minu rahvas ja sinu Jumal on minu Jumal!
Kus sina sured, seal tahan ka mina surra ja sinna maetagu mindki.
Jehoova tehku minuga ükskõik mida, ainult surm lahutagu mind ja sind!"
Kui ta nägi, et tal on kindel nõu temaga ühes tulla,
siis ta sellest enam ei rääkinud."
Ämm palus Rutil pöörduda tagasi oma rahva juurde. Palus anudes.
Aga ta tahtis jääda Noomi juurde.
Kuigi see tähendas tõenäoliselt elu lõpuni leseks jäämist.
Ruti vastus paljastab teadliku naise, kes on arvestanud, mis see maksab.
Ta oli valmis loobuma oma kodumaast, suguvõsast ja oma jumalatest.
Ta oli valmis katkestama ühenduse vanaga
ja pühenduma ämma Jumalale.
Ruti pühendumine oli ennekõike vaimulik.
Ta toetus Jumalale, lubades kanda ämma eest hoolt niikaua kui vaja.
Pühendudes Jumalale, pühendus Rutt ka tema rahvale ja selle saatusele.
See oli võimas jutlus iisraellastele,
kelle pühendumine Jumalale nõrgenes alati, kui saabusid kergemad ajad.
See pagananaine näitas eeskuju pühendumisest,
mille juudi rahvas oli unustanud.
Jumal kutsub ka meid sellisele pühendumisele.
Ta kutsub meid otsustama, keda me järgime, kellele oma elu elame.
Ta kutsub sind järgima Teda, maksu mis maksab.
Usule tulek on märk sellisest pühendumisest.
See on pöördumine Jumala poole, eemale valest elust ja religioossusest.
Jumalale pühendumine ei ole individualistlik valik,
see on ka pühendumine jumalarahvale,
sageli ka üsna puudulikule kogudusele.
Räägitakse Rootsi kroonprintsist, kes ammumuistsel ajal tuli usule.
Kui ta oli usule tulnud, mõtles ta,
kas võib kuningana samastuda Jeesuse omadega,
ükskõik mis ühiskonnakihist nad siis ka oleks.
Juurdlemise tulemusena kirjutas ta paljudele tuttava laulu,
mille sõnad ühes kohas on sellised:
"Issanda odavad reisimehed sõpradeks ma valisin,
maksku see ükskõik, mis maksab, taevakoju tahan ma."
Jumala teel ei vali me ise omale reisikaaslasi.
Seda on põhjust öelda üsna rõhutatult.
Jumal annab meile õdesid ja vendi, kelle kaudu ta õnnistab ja kasvatab meid.
Me ei kohta kutset pühenduda Jumalale vaid kord, tulles usule -
siis kui usume Jeesusesse esimest korda,
vaid Jumal küsib meilt ikka ja jälle, ka täna,
kas tahad minna ära või tahad pühenduda endiselt Jeesusele
ja öelda Ruti kombel:
"Jeesus on minu Jumal ja kristlased on minu rahvas".
Ruti raamat jätkub 19. peatükis:
"Nii läksid nad mõlemad, kuni jõudsid Petlemma.
Ja kui nad Petlemma tulid, siis oli kogu linn nende pärast liikvel
ja naised küsisid: "Kas see on Noomi?"
Aga tema vastas neile:
"Ärge hüüdke mind Noomiks, hüüdke mind Maaraks,
sest Kõigeväeline on mulle valmistanud palju kibedust!
Külluses ma läksin ära ja tühje käsi tõi Jehoova mind tagasi.
Miks te hüüate mind Noomiks, sest Jehoova on tunnistanud minu vastu
ja Kõigeväeline on teinud mulle paha!"
Nõnda tuli Noomi tagasi ja ühes temaga moabi naine Rutt, ta minia,
kes tuli ära Moabi väljadelt;
ja nad jõudsid Petlemma odralõikuse alguseks."
Kogu linn rääkis nendest kahest naisest ja nüüd nad lähenesid Petlemmale.
Rahvas ei tundnud Noomit ära, kelle näkku oli tulnud palju uusi kortse.
Sügavad traagilised kogemused olid jätnud tema olemusse selge jälje.
Ta ei paistnud selle õnneliku emana, kes üle 10 aasta tagasi oli ära kolinud
ja kes teab, ehk pisut uhkeltki külast lahkunud.
Rikkus oli muutunud vaesuseks ja õnn kibedaks mureks.
Ruti raamatus moodustavad küla naised teatud kreeka koori,
mis kommenteerib juhtunut oma vaatenurgast.
Kui kaks naist tulevad Petlemma,
on nad nagu kaelad õieli akendest vaatamas, kas see on Noomi.
Raamatu lõpus muudab seesama kreeka koor oma suhtumist täielikult.
Aga Noomi ohkas alandatult,
et ärge kutsuge mind armsuseks, vaid kutsuge mind kibeduseks.
Noomi tundis, et Jumal on lasknud tal selle kõik osaks saada.
Aga, vähemalt ma ise ei näe siin Noomi suhtumises otsest süüdistust,
et Jumal oleks teda kohelnud ebaõiglaselt.
Tema sõnadest õhkub pigem alandlikkust Jumala ees,
et ei õpita mujal kui kannatuste koolis.
Ta ei mananud näole ameerikalikku ega ka muud naeratust
ega mänginud vaprat. Selleks polnud enam jõudu.
Lisaks kõigele pidi Noomi alanduma nende inimeste ees,
kellel polnud olnud muud võimalust kui jääda näljahäda kätte.
Esimesed olid nüüd viimased ja viimased esimesed.
Võibolla on ka sul samasuguseid kogemusi.
Võibolla oled kogenud midagi täpselt sama
ja sul on lihtne asetada end Noomi ja võimalik, et ka Ruti seisukorda.
Huvitav on see, et Noomi kurbuse keskel ei räägita üldse Rutist,
kes kindlasti kannatas koos ämmaga.
Kõiges oli ikkagi Jumala juhtimine.
Noomi saab näha, et ka kõige suurem alandus
võib Jumala käes muutuda võrreldamatuks õnnistuseks.
Algusest peale on ajal ja Jumala juhtimisel
Ruti raamatus oluline osa.
Aeg oli just õige. Just õigel ajal tulid need kaks naist sinna,
just õigel ajal oli vili küpsenud, just õigel ajal pääseb Rutt tööle.
Leivamaja saak oli küpsemas ja see romantiline draama oli esietendumas.
Olgu su olukord, milline tahes, Jumal suudab pöörata sinu saatuse.
Ei ole sellist masu, sellist näljahäda, sellist vaeva, sellist lootusetust,
sellist pettumust, sellist abielukriisi, sellist üksindust,
mida Jumal ei suudaks pöörata võiduks.
Jumal loob uut. Ta loob uut ka sinu elus.
Temale tasub pühenduda, maksku mis maksab.
Vahel Ta viib meid tuppa,
kus me uhkuse kiht kraabitakse maha nagu mustad riided.
Aga tuleb aeg, mil Ta riietab sind puhaste riietega.
Annab andeks kogu mineviku ja pöörab sinu saatuse.
Sest Jeesus on maksnud sinu pattude eest kallist hinda.
Pole sellist plekki, mida Tema ei võiks ära pühkida.
Jeesus küsis kord oma jüngritelt: "Kas ka teie tahate ära minna?"
mispeale Peetrus vastas:
"Issand, kelle juurde me läheks. Sul on igavese elu sõnad."
Sa võid tulla Jeesuse juurde. Sa võid tulla Tema juurde,
millele tegelikult viitab kogu Ruti raamat.
Ta ootab sind ja lubab käia koos sinuga kogu teekonna kuni taevani.
Ta lubab, et Ta ei jäta sind ja on nõus olema sinu Jumal.
Kui sina nõustud sellega, et Tema on sinu Jumal
ja kogudus on sinu rahvas, siis palvetame koos.
Jeesus, palume Sind, et laseksid meil näha samamoodi nagu Rutt,
pühenduda Sulle ja Su rahvale samamoodi nagu Rutt
ja laseksid meild tunda samamoodi nagu Rutt,
et Sina pöörasid tema saatuse ja olid talle ustav.
Tänu Jeesus, et Sa armastad meid kõiki,
igaüht meist, iga ainukestki just praegu, oma igavese armastusega,
Jeesuse nimel, Isa, aamen!
Tõlge: Ülle Kapanen