VARAAIT
Kas oled kunagi kuulnud ütlusi: "Kuidas voodi teed, nii ka magad.",
"Kuidas külvad, nii ka lõikad"
või uuemat versioont sellest: "Tasuta lõunaid pole olemas."
Meid soomlasi ja kindlasti ka teisi, on õpetatud emapiimast saadik arvama,
et tasuta ei saa midagi, vaid kõige eest tuleb maksta
ja kõik tuleb välja teenida.
Paljud soome poisid on kuulnud isalt:
"Pea meeles poeg, meie peres pole kombeks kerjata.
Armuande ära vastu võta, vaid maksa kõige eest, mida saad."
Täna räägime armust ja sellest, mis see on. Jumala tasuta kingist.
Me õpetus on sel korral lühem kui tavaliselt,
kuna lõpuosas vestlen Kouvolas elava pastori Tommi Lenhoga.
Tommi on varem olnud ameti poolest professionaalne tennisemängija
ja me räägime sellest, kuidas tema leidis Jumala armu.
Tere tulemast saatesse!
VARAAIT
Ühes vanas kuplees öeldakse:
"Küll mina maksan selle nikkelimarga, mille mina olen sinult laenanud.
Oled juba kindlasti kaua seda oodand ja kaua oma marka igatsenud."
Ja see jätkub:
"Alati tuleb maksta, kas pole nii, mis sul on võlgu, kas pole nii."
Meid on õpetatud, et alati peab kõige eest maksma.
Selline mõtlemine tungib väga sageli ka vaimulikesse asjadesse.
Meil on raske ka Jumalalt midagi tasuta vastu võtta.
Me üritame Talle tasuda kogu selle armastuse eest,
mis Ta meie peale kulutab.
Ja kui me ei suuda seda maksta, eemaldume Jumalast.
Meil on Soomes terveid põlvkondi, kellele on õpetatud kristliku tõena,
et Jumal kiidab heaks vaid tublid, head ja sellised,
kes osutuvad Jumala headuse väärilisteks.
Sellepärast on Jumala arm jäänud paljudele vaid sõnaks,
millest tegelikkuses pole üldse aru saadud.
Seda pole kogetud mitte raasugi. Võib olla mõtled sinagi,
et ega ma ka ei mõista, mis see arm on.
Sõna on tuttav, vahel kuuldud, aga mida see tähendab?
Kus see Jumala arm on? Kus seda näha on?
Kuidas võiksin seda mõista?
Neis kahes saates, mille ühiseks pealkirjaks on "Armu anatoomia",
kavatseme asetada Jumala armu lauale
ja hakata tükkhaaval uurima, mis see arm on.
On see ju üks ristiusu põhilisemaid mõisteid.
Enne kui läheme ühe huvitava Piibliloo juurde,
määratlen ma kaks sõna.
Jumala armulikkus on see,
et Ta ei anna meile selle järgi, mida oleme ära teeninud.
Jumala arm on see,
et Ta annab meile seda, mida me pole ära teeninud.
Armu võiks tõlgendada sedasi,
et see on väljateenimatu armastus minu vastu.
Jeesus rääkis armust ja armulikkusest Luuka 15:11
"Ühel inimesel oli kaks poega. Ja noorem neist ütles isale:
Isa, anna mulle kätte see osa vara, mis saab minule!
Ja isa jagas varanduse nende vahel.
Ja ei möödunud palju päevi, kui noorem poeg kogus kokku kõik
ja siirdus kaugele maale, ja seal ta pillas ära oma vara,
elades kõlvatumat elu."
See lugu ei ole tegelikult lugu kõlvatust pojast
vaid raiskavast isast.
Nimelt tegi isa täiesti ennekuulmatu otsuse.
Selle asemel, et pahandada ja vihastada teda häbistava täiskasvanud poja peale,
ta nõustus selle kohutava palvega.
Lähis-Ida kultuuris tähendab taoline palve
isa peatse surma soovimist.
Pärandit ei antud kunagi varem kätte.
Isegi mitte siis, kui tegemist oli vanuriga.
Rääkimata siis sellest, kui tegu oli täisjõus oleva noormehega.
Isa jagas siiski oma vara kaheks ja andis need oma poegadele.
Puhtast armastusest.
Huvitav, et mõlemad pojad said oma osa.
Ta andis nendele meestele selle, mida nad polnud veel ära teeninud.
Ta oli valmis raiskama selle pärast, et ta armastas oma poegi.
Ta riskis, et pojad viivad varanduse ära nagu teise puhul juhtuski.
On öeldud, et tõeline vabadus laseb teist vabalt tõrjuda.
Tõelise armastuse juurde käib võimalus tõrjuda teise armastust.
Jumala armastus on selline.
Ta ei loonud meid robotiteks,
vaid andis meile vabaduse tõrjuda Tema armastust.
Ja sellel teel on inimkond endiselt.
Pattu langedes läks inimene isamajast ja kaotas kogu pärandi maailmas.
Patuse inimkonna liikmetena jagame sama saatust.
Sünnipärast eraldatust Isast.
See eraldatus paistab meie elus patususena ja patuna;
igasuguse jumalavastasusena.
Jumala poolt antud andide raiskamisena.
Noorem poeg raiskas maailmas möllates isa vara ära
ja põrkas siis kokku turumajanduse seaduspärasustega.
Puudus ja nälg tulid kallale ja rahatule rändurile armu ei antud.
Keegi ei andnud talle midagi, mida ta välja ei teeninud.
Ja lõpuks langes nooruk nii madalale kui üks juut üldse langeda võib -
ta karjatas sigu, roojaseid loomi ja tahtis kustutada nälga nende toiduga.
Kuid talle ei antud sedagi, sest tal polnud, millega maksta.
Võime peaaegu kuulda
Jeesust kuulavate variseride mõistvat üminat.
Sedasi juhtub, kui häbistad oma isa ja oma juudi juured.
Ka variserid teadsid, et patt viib lõpuks täieliku alanduseni.
Ja nad ütlesid: "Hea lugu, Jeesus! Jätka aga jätka!"
Ning rahulolev pomin kasvas, kui Jeesus jätkas.
Tekst ütleb, et ta keskenes endasse. Luuka 15:17
"Aga kui ta keskenes endasse, ütles ta:
Kui palju palgalisi on mu isal ja neil on leiba küllalt,
mina aga suren siia nälja kätte!
Ma asun teele ning lähen oma isa juure ja ütlen temale:
Isa, ma olen pattu teinud taeva vastu ja sinu ees
ega ole enam väärt, et mind su pojaks hüütaks;
pea mind kui üht oma palgalist!"
Mis sa arvad, kas poja kahetsus oli ehtne?
Alandlik igatahes tundub.
Või arvas ta, et pääseb veel kuidagi terve nahaga?
Kas ta toetub oma meeles tõesti isa armulikkusele
või mõtles ta tõesti, et võib veel kuidagi juhtunut korvata?
Kui päris aus olla, siis meie kahetsus...
vähemalt minu kahetsus ja pöördumine on väga isekad.
Me ehmatame olukordade peale.
Selle peale, kui halvas olukorras me oleme.
Me tunneme õudust vale elu ja selle tulemuste pärast.
Ja seda, et jääme vahele oma valede valikute pärast.
Seda me kardame veel kõige enam, et äkki jääme vahele.
Aga kas me sellepärast muretseme, mida oleme Isale teinud?
Kas muretseme ainult oma pattude tagajärgede pärast
või ka nende põhjuste pärast?
Kas näeme tõesti oma olukorda või oleme nagu see alkoholist kraavis,
kellele noored pakuvad traktaati ja mees vastab:
"Ega ma nüüd nii halvas seisus ka pole, et Jeesust vajaksin."
Jumal peab meid viima mööda pikki teid,
et jõuaksime oma erakordsuse varemeile,
näitamaks meile, millised me tegelikult oleme.
Et võiksime toetuda Jumala armule.
Kes teab, ehk seepärast oled sinagi pidanud oma elus kannatama.
Et näeksid, et ka sina vajad Jumalat.
Õnneks ei anna Jumal armu selle järgi, kui ehtne ja puhas me kahetsus on.
Ta annab armu sellest hoolimata.
Peaasi on, et hüüame Teda appi oma hädade keskel.
Ja tekst jätkub: "Ja ta läks teele ja tuli oma isa juure.
Aga kui ta alles kaugel oli,
nägi teda tema isa ja tal hakkas hale meel.
Ja ta jooksis ja hakkas temale ümber kaela ja andis temale suud.
Aga poeg ütles talle:
Isa, ma olen pattu teinud taeva vastu ja sinu ees
ega ole enam väärt, et mind su pojaks hüütaks!"
Kui poja motiivides võib kahelda,
siis isa suhtumise üle pole vaja mõelda.
Kenneth E. Bailey arvab raamatus "Yhtä juhlaa" (Finding the Lost),
et poeg oleks sattunud kogu küla viha aluseks
tänu sellele, mida oli oma isale teinud.
Isa aga armastas seda kadunud ja nüüd tagasi tulnud poega nii palju,
et tahtis kaitsta teda küla viha ja avaliku häbistamise eest,
mistõttu ootas poega kogu aeg tagasi
ja käis pidevalt teatud maa tagant vaatamas,
millal poeg tuleb.
Ta ei tahtnud lasta poega külla enne, kui on talle armu andnud.
Ja isa jooksis.
Väärikal ja rikkal mehel polnud sobilik avalikult joosta.
Talmudi Moosese raamatu seletuse kohaselt
ei tohtinud sääred pika kuue alt paista.
Isa aga unustas etiketi, kui oma armast poega nägi
ja jooksis nii ruttu kui suutis, andes talle juba kaugelt armu.
Isa oli armuline ja ei andnud pojale seda, mida ta oli ära teeninud.
Samamoodi käib taevane Isa regulaarselt vaatamas,
kas kõlvatu laps juba paistab.
Ta käib regulaarselt vaatamas, sest tahab juba kaugelt armu anda
ja kaitsta meid teiste viha eest.
See on pöörane mõte minu arvates.
Ta jookseb meile vastu ja haarab oma embusesse.
Ja ka Tema on valmis unustama etiketireeglid,
kui saab meid koju tagasi.
Ta teeb seda väga erilisel moel.
Vahel tundub, et Jumal pole sugugi nii palju etiketist huvitatud kui meie.
Peaasi, et Ta saaks inimese päästetud.
Kui poeg lähenes isale, siis isa armastus murdis ka poja
ja ta jättis harjutatud kõnest välja teenijaks olemise jutu,
kuna ta polnud ka seda ära teeninud.
Enam polnud plaane,
Enam polnud midagi muud kui vaid toetumine armulisele isale.
Just siis, kui lõpetame oma inimlikud ponnistused
olla Jumalale kõlblikud, leiame end oma Isa sülest.
Pole enam oma plaane, on ainult Isa arm.
Seal loos käskis isa teenijatel riietada poeg parimatesse riietesse,
mis majas leidusid.
Tõenäoliselt olid need parimad riided isa enda riided.
Poeg sai au osaliseks, mida ta ei osanud isegi oodata.
Enam mitte.
Talle anti pitsersõrmus ja ta sai isa autoriteedi kogu vara üle.
Talle toodi sandaalid, kuna vaid teenijad käisid paljajalu.
Ta sai kingiks ka lugupidamise.
Ta sai kõik selle, mida poleks enam väärt olnud,
ega oodanud enam kunagi.
Kadunud oli leitud, "surnu" oli ärganud ellu,
sest isa armulikkus ja arm äratasid ta.
Jumal ei anna ka sulle selle kohaselt, mida oled ära teeninud,
vaid selle kohaselt, mida sa pole ära teeninud
ja selle järgi, mida Jeesus on ära teeninud.
VARAAIT
Tommi Lenho, tere tulemast saatesse! - Tänan! Tänan!
Sa oled nüüd vaimulikus töös. Mida sa teed?
Ma olen Kouvola Nelipühikoguduse vanematekogus praegu,
aga varasemalt osalenud lastetöös, laagrite korraldamises
ja olnud ka noortepastor noortetöös.
Laste- ja noorsootööd teinud, evangeliseerimist teinud.
Oled nüüd viimasel aastal õppinud?
Olen nüüd kevadel õppinud üle 4 kuu ja jätkan õpinguid veel aasta jagu.
Samas pole sa siiski mitte alati olnud vaimulikus töös.
Mida sa varem tegid?
Mängisin 8 aastat profitennist
ja peale seda alustasin õpinguid.
Kuid enne seda nägin palju maailma.
Sa reisisid palju. Kas käisid üksi või kellegagi koos?
Üsna palju üksi.
Oli ka soome mängijaid, kes olid samal tasemel
ja mingil määral reisisime koos.
Mis su kõige parem tulemus oli?
Maailma arvestuses 290 koht.
Teid oli mitu soomlast samal tasemel?
Jah, oli mitu. See oli tore,
sest see aitas natuke, et olid tuttavad trennikaaslased.
Kuid sellest hoolimata oli vahel üksildane.
Sa tegid kõik trennid üksi ja olid saalis kogu aeg üksi.
Jaa, olin mingil määral ka saalis. - Kas sa käisid palju jooksmas?
Jaa, sellist üldfüüsilist trenni on tennises palju. Käisin ka jõusaalis.
Kuigi seal ma olen peale karjääri lõppu rohkem käinud.
Kuidas sa kirjeldaksid seda aega? Mis oli parim ja mis kõige raskem?
Kõige parem oli see, et sai mõõta oma piire;
näha, kui kaugele võin tennises jõuda.
See oli ala, mida ma armastasin ja ka reisimine avardas palju.
Maailma sai palju rohkem näha.
Kõige raskem selle juures ehk oligi see üksindustunne.
Ei saanud nii palju sõpradega olla ja sügavaid sõprussuhteid ei tekkinud.
Kui palju sa praegu spordiga tegeled? Käid jõusaalis, aga mida veel?
Rääkisid, et lähed varsti väikesele rattamatkale.
Jaa, varsti peaks isaga koos minema.
Vaatame, kas jaksame üle 200 km sõita.
Isa kindlasti jaksab - ta endine jalgrattur.
Vaatame, kas noor ka jaksab.
Mis sind vaimuliku töö juurde tõi?
Kaheksa aastat reisisid maailmas, mis sind vaimuliku töö juurde tõi?
Ma tulin usule, kui olin õppinud Helsingi Ülikoolis 6 kuud tõlketööd.
Sa oled tõlk?
Jaa, see oli tore, aga mul oli selline protsess,
et ma tulin usule ja hakkasin tegutsema koguduses.
Alguses hakkasin lastetööd tegema ja siis evangeliseerimist.
Mingist ajast olen vanematekogus ja laste, -noorte -ja kogudusetöös.
Märkasin, et Jumal kutsub mind.
See hakkas tunduma sellena, mida pean tegema.
See oli väga selge otsus siis.
Oled saanud ka tõlkida mingil määral?
Jaa, olen saanud. See on tore,
aga Jumal näitas, et vaimulik töö on esikohal.
Kuidas sa usule tulid?
See oli üks protsess
ja mees kes istub minu vastas, oli mingil ajal osaline sellest.
Ära aja minu süüks.
Mäletan, et 2 aastat enne, kui ma usule tulin,
rääkisime kord telefonis.
Mul polnud siis sellist patu tunnetust; elasin oma meele järgi.
Siis läks aga paar aastat mööda
ja nii elu kui ka tennis hakkasid tunduma natuke tühjana.
Siis hakkasin natuke haaval aru saama, et ma pole kunagi meelt parandanud.
Hakkasin juba veidi varem käima Kouvola Nelipühikoguduses
ja see hakkas natukehaaval kirgastuma, et ma omal moel isegi usun Jeesusesse,
aga mu elus polnud kunagi meeleparandust toimunud.
Kui sa tulid usule, kas see oli mingi olukord
või kas sa palvetasid üksi või oli see mingi hetk?
Olin meie tolleaegse noortepastoriga koos koguduses.
See oli kui üks protsess,
kus ühel päeval 2003 a. jaanuaris märkasin,
et sellest alates mu elu muutus.
Ma pidin pöörduma oma pattudest ja siis see juhtus.
Ja peale seda mu elu muutus.
Mis su elus muutus?
Näiteks see, et olin käinud ülikoolikaaslastega
nagu teisedki noored täiskasvanud pidutsemas
ja seal oli alkoholi ja mingil määral ka muud.
Ja äkki hakkas tunduma, et see on vale.
Piiblis öeldakse, et uue liidu märk on see,
kui Jumal kirjutab oma seadused meie südamesse
ja minuga see juhtus nii.
Märkasin, et ei tahtnudki enam teha asju, mis Jumala tahte vastased.
Ma rääkisin just kõlvatust pojast, õigupoolest raiskajast isast,
kes raiskab oma armastust meie peale.
Mil määral on sinu kogemus kõlvatu poja kogemus?
Kindlasti see, et me kõik oleme mingil määral teinud valesti
nagu see kõlvatu poeg tegi
ja me peame minema tagasi Jumala juurde
nagu see poeg pöördus tagasi oma isa juurde.
Tulla alandlikuna Jumala ette ja tunnistada oma valed teod.
Tunnistada patud ja pöörduda neist.
Ma pole läinud päris põhja kaudu;
olin nö "puhas patune", kes arvas, et on igati usklik.
Kogu elu arvasin, et olen usklik.
Seal puudus ainult see,
et ma polnud kunagi pöördunud oma pattudest.
See paistis mu elust välja,
kuna oli vastuolus sellega, mida Piibel rääkis.
Lõpuks see muutus, kui ma usule tulin.
See on huvitav, sest väljastpoolt ei saagi aru,
aga oma sisemuses tead. Sellega võib ka teisi üsna kaua petta.
Ma kindlasti rääkisin tennisekaaslastele evangeeliumist,
kuigi mu elust paistis, et olin vagatseja.
Isegi ennast võib petta päris kaua.
Kõlvatu poeg tuli usule, kui ta oli alla käinud;
kui ta oli täiesti põhjas ära käinud.
Aga kuidas selline nö "puhas patune" võib ära teenida selle,
et võib tulla kergemini usule?
Seda võib vahel olla isegi raskem tajuda;
aru saada oma patususest nagu mul oli.
Mul kulus 27 aastat selleks, et alanduda Jumala ette.
Ma nägin, et minagi - nö OK inimene,
olen eksinud nii palju Jumala vastu ja mu mõtted on läbinisti pahad.
Vahel oli ka midagi head.
Ma hakkasin ennast nägema sellisena nagu Piibel näitas,
milline mu elu on.
Nö "puhtal patusel" ja kellel iganes teisel, tuleb mõista,
et oleme süüdlased Jumala ees ja vajame päästmist,
kuna oleme patused.
Kas see on teadmiste küsimus? Mida peaks teadma, et usule tulla?
See ei ole ilmselt eriti teadmiste küsimus.
Minagi nö teadsin kõike Piiblist, teadsin kohe üsna palju sellest.
Sa lugesid Piiblit?
Lugesin Piiblit ja see oli mul kaasas,
mul oli pigem see probleem, et see oli rohkem tahtmise küsimus.
Ma ei tahtnud alluda Jumalale ja ma ei tahtnud alanduda meeleparandusele.
See oli see probleem ja ma arvan,
et inimeste puhul see ongi see kõige suurem teema:
kas tahame pöörduda Jumala alluvateks
ja olla nagu kuninga alamad või ei.
Ja loota sellele, et Jeesus on kandnud karistuse minu eest.
See kõlab nii lihtsalt, aga loobumine oma tahtest
ja allumine Tema tahtele ongi see kõige raskem samm.
Kuidas see võiks tegelikkuses toimuda?
Ütlesid, et sinu jaoks oli see oli protsess.
Kas see on kõigil samamoodi?
Kindlasti mitte. Me oleme nii erinevad
ja Jumal tegutseb me eludes nii erinevalt.
Olen märganud seda ka kogudusetöös.
Keegi tuleb usule lihtsalt sõrmenipsu peale,
mõnel võib see kauem kesta.
Ilmselt sõltub see sellest, et inimene peab tulema patutunnetusele;
nägema oma olukorda Jumala ees ja vajama Jeesust.
Sest kui inimene ei saa aru, et ta on haige, ei taha ta ka rohtu võtta.
Samamoodi, ega minagi ei tahtnud, et Jeesus oleks minu Issand.
Enne, kui sain aru, et olen haige; et patt on haigus ja ma vajan ravijat.
See patu tundmine on nagu sellel kõlvatul pojal oli -
tuleme igaüks oma olukorra kaudu patutundmisele,
mitte kellegi teise kaudu.
Just see isiklik arusaam, et mina olen eksinud Jumala vastu.
Ma küll lugesin Piiblist, et kõik on eksinud Jumala tahte vastu
ja Jumala aust ilma,
aga see ei puudutanud mind enne, kui sellest sai isiklik asi.
Kas usud, et oled kõik andeks saanud? Päriselt ka?
Usun, jaa.
Kas Jumal on tõepoolest sulle kõik andeks andnud?
Jaa, Jumal on kõik andeks andnud ja see on nii suur arm.
Ma elasin nii pikka aega selg Tema poole
ja üha enam kaugemale Temast,
aga Ta ikkagi jaksas kutsuda mind enesele lähemale
ja kutsuda mind oma lapseks. See on täiesti uskumatu arm.
Aitäh, Tommi, selle eest.
Kohtume ja jätkame 2 nädala pärast sel samal Püha Vaimu teemal.
Suur tänu ja palju õnnistust!
Sulle samuti!
VARAAIT
Tennises on sama asi nagu teisteski pallimängudes,
et peab kinni pidama mänguajast.
Ükskõik, millises kaotusseisus sa ka natuke enne lõppu poleks,
mänguaega juurde ei saa. See lõpeb ära ja ongi kõik.
Meie elus on sama asi. Ka meil lõpeb mänguaeg ükskord.
Ja peale seda on kas igavene taevas või igavene hukatus.
Küsimus on selles, kas tahad oma ellu päästet?
Kas tahad taevasse jõuda?
Kas tahad sama, mida Tommi sai oma ellu?
Sa võid paluda seda, just praegu.
Sa võid palvetada koos minuga kas mõtteis või häälega,
et Jeesus tuleks su ellu.
Palvetame koos.
Tänu Jeesus selle eest, et Sina tunned igat selle saate jälgijat,
kuulajat ja vaatajat ja me palume nüüd Issand, Sinu ees:
Armas Jeesus, ma tean, et olen eksinud Sinu vastu
oma mõtete ja tegudega.
Ma tean, et olen ära teeninud hukatuse.
Seepärast ma palun - anna mulle andeks mu patud
ja puhasta mind kõigist eksimustest.
Tee minust enda laps ja anna mulle seda sama,
mida Sa andsid Tommile.
Anna mulle seda sama, mida oled andnud miljonitele teistele.
Tänu Jeesus, et Sa kuuled mu palvet ja tänu, et võin olla Su laps,
kuna oled surnud Kolgatal minu eest.
Jeesus, anna mulle oma Püha Vaim kinnitama, et ma olen Sinu laps.
Palume seda Jeesuse nimel, aamen!
Kui palvetasid selle palve, siis ma kuulutan sulle,
et võid uskuda, et oled saanud kõik oma patud andeks
ja Jeesus alustab sinuga uut mängu.
See lõpeb kindlasti sinu võiduga.
Tänan, et olid vaatamas.
Jätkame järgmisel korral koos Tommiga ja räägime väest.
Mis on vägi ja kuidas omada väge elamaks Jumala lastena.
Võta ka Piibel välja ja tule vaatama. Aitäh ja näeme jälle!
Tõlge: Ülle Kapanen