Nimeni on Bobby Conway.
Haastattelen William Lane Craigia, joka on kirjoittanut -
kirjan "Valveilla".
Häntä pidetään aikamme parhaimpana kristinuskon puolustajana.
Tämä ohjelmasarja opettaa sinut puolustamaan kristinuskoa.
Opit olemaan vartiossa.
Itseluottamuksesi lisääntyy, kun opit kertomaan Jeesuksesta -
nykykulttuuriin sopivalla tavalla.
Vaikeaselkoiset termit selkiytyvät ja tulevat tutuiksi.
Itseluottamuksesi ja uskottavuutesi ei-uskovien silmissä lisääntyvät, -
kun osaat vastata uskottavasti erikoisiin kysymyksiin.
Suosittelen materiaalimme opiskelemista.
Apologetiikan avulla voimme osoittaa rakkautta maailmalle.
Apologetiikan opiskeleminen osoittaa sen, -
että rakastamme ympäröivää maailmaa tarpeeksi valmistautuaksemme -
vastaamaan kaikkiin kysymyksiin.
Ota kuppi kahvia ja rentoudu. Pian opit, mitä on elää vartiossa.
Kristityn on osattava perustella uskoaan täsmällisesti.
Kristinuskossa on järkeä.
Craig on yksi aikamme suurimmista kristinuskon puolustajista.
Apologetiikka on välttämätöntä, jotta voisimme voittaa -
sieluja Kristukselle.
Voimme perustella uskoamme ryhtymättä väittelemään.
Tämän opetussarjan aikana opit puolustamaan kristinuskoa.
Perustelujemme on pohjauduttava logiikkaan ja todisteisiin.
Jokaisen kristityn on tiedettävä, mihin toivomme perustuu.
VARTIOSSA
Tri Craig, tervetuloa. - Bobby, mukava nähdä sinua.
Olen todella innoissani tästä uudesta opetussarjasta.
Kiitos tästä mahdollisuudesta. Olen odottanut keskustelujamme.
Haluan kertoa uskoontulostani.
Kuulin evankeliumin vasta 19-vuotiaana.
Kasvoin Kaliforniassa, enkä tiennyt mitään seurakuntaelämästä.
Evankeliumi oli jotain upeaa.
Seurakunnassa tunsin oloni oudoksi. En ymmärtänyt teologisia termejä.
Pastori käski avata Roomalaiskirjeen, mutta minulla -
oli mukana pelkkä Raamattu.
Meni jonkin aikaa, ennen kuin ymmärsin esi-isien tarkoittavan -
Aabrahamia, Iisakia ja Jaakobia.
On aikamoinen kulttuurishokki tulla uskoon aikuisena.
Muistan miettineeni, mitä ihmettä apologetiikka oli.
Kuuntelin kristillistä radiokanavaa ajaessani töihin hotelliin, -
jossa parkkeerasin autoja.
Radiossa puhuttiin apologetiikasta ja mietin, onko uskovan -
pyydettävä jatkuvasti anteeksi.
Hotellissa kysyin eräältä tutultani, mitä sana tarkoitti.
Mielestäni tämä termi kannattaa selittää katsojillemme heti alkuun.
Apologetiikka tarkoittaa kristinuskon puolustamista.
Meidän on osattava perustella, miksi uskomme niin kuin uskomme.
Meidän on osattava vastata ei-uskovien kysymyksiin.
Raamattu käskee meitä niin.
1. Piet. 3:15 "...olkaa aina valmiit vastaamaan jokaiselle, -
joka teiltä kysyy sen toivon perustusta, joka teissä on..."
Kristityn on opittava vastaamaan kysymyksiin.
Meidän on aina oltava vartiossa kristinuskon puolesta.
Jae 15 loppuu sanoihin "kuitenkin sävyisyydellä ja pelolla".
Sinun perusteluillasi on aina erityinen sävy.
Joskus kristityistä saa ylimielisen kuvan. Miksi sävyisyys on tärkeää?
Kristittyjen tavoite on voittaa sieluja, ei väittelyjä.
Jos huomaa joutuneensa väittelyyn, -
on paras perääntyä.
Tavoitteemme on vaikuttaa ihmisiin, ja siihen tarvitaan -
lempeyttä ja kunnioitusta.
Ylimielisyydellä ei kristinuskoa puolustella.
Olet sanonut, että voimme puolustaa uskoa olematta puolustuskannalla.
Perustelujemme ei tarvite johtaa väittelyihin.
Joidenkin mielestä Pyhä Henki riittää hyvin ilman apologetiikkaa.
Mitä mieltä olet siitä?
He unohtavat, että Pyhällä Hengellä on monenlaisia työkaluja.
Pyhä Henki vetää ihmisiä puoleensa eri tavoin.
Hän voi käyttää saarnoja.
Hän käyttää myös järjellisiä perusteluja.
En kuitenkaan tarkoita sitä, että alkaisimme kiistellä ja väitellä.
Argumentti tarkoittaa sarjaa toteamuksia, -
jotka johtavat loogisesti johonkin päätelmään.
Voimme perustella kristinuskoa hyvillä argumenteilla -
ryhtymättä väittelemään.
Voimme perustella uskoamme lempeästi ja luottaa siihen, -
että Pyhä Henki vetää ihmisiä puoleensa.
Filippuksella oli hieno mahdollisuus etiopialaisen eunukin kanssa.
Pyhä Henki johdatti Filippuksen paikalle, kun eunukki tarvitsi -
apua Jesajan kirjan tulkinnassa.
Ihailen kovasti apostoli Paavalia.
Kerran hän vuokrasi Tyrannuksen koulun ja piti siellä luentoja.
Hän kutsui ihmisiä sinne keskustelemaan kanssaan.
He väittelivät kristinuskon totuudellisuudesta.
Paavali oli hyvä apologeetta.
Apologetiikkaa löytyy joka puolelta Uutta testamenttia.
Nyky-yhteiskunnan uskontokenttä on kuitenkin hyvin moniarvoinen -
ja maallistunut.
Tarvitaanko apologetiikkaa yhä?
Elämme jälkikristillisessä yhteiskunnassa.
Länsimainen kulttuuri on vahvasti maallistunut.
Amerikassa saatetaan vielä uskoa Jumalaan yleisellä tasolla.
Jeesukseen uskominen ei kuitenkaan ole enää poliittisesti korrektia.
On äärettömän välttämätöntä ottaa nämä asiat huomioon.
Evankeliumi kuullaan aina kuulijan omaa kulttuuritaustaa vasten.
Jos kasvaa kristinuskoon suopeasti suhtautuvassa ympäristössä, -
suhtautuu evankeliumiin avomielisesti.
Maallistuneessa kulttuurissa kasvaneelle voisi yhtä lailla -
saarnata keijuihin uskomista.
Se on hänestä yhtä mieletöntä.
Kun joku epäilee apologetiikan tärkeyttä, -
hän paljastaa olevansa ihminen, joka ei paljon evankelioi.
Kun alamme kertoa uskostamme, törmäämme vaikeisiin kysymyksiin.
Voimme olla iloisia siitä, jos olemme miettineet vastauksia.
Ateismi on nykyään erittäin aggressiivista.
Sekularistit haluavat ajaa kaiken uskonnollisen ajattelun pois -
julkisesta keskustelusta.
Eivätkä Richard Dawkins, Sam Harris, ja muut uusateistit -
tyydy siihenkään.
He haluavat hävittää uskonnolliset asenteet myös yksityiselämästä.
Heidän mielestään uskonnollisuus on tuhoisaa yhteiskunnalle.
He pitävät uskontoa kaiken pahan alkuna, joka on hävitettävä.
He ovat erittäin aggressiivisia. Siihen on osattava reagoida.
Toivottavasti tämä keskustelu todistaa katsojillemme, -
että vastassamme on todellinen liike.
Uskovan on helppo kertoa uskostaan, kun hän tietää, mihin uskoo.
Kuinka se toimii?
Kun osaa perustella omaa uskoaan ja vastata ei-uskovien kysymyksiin, -
saa varmuutta evankeliointiin.
Monet uskovat pelkäävät evankeliointia nimenomaan siksi, -
että he pelkäävät kysymyksiä.
Jos osaa perustella uskonsa ja vastata kysymyksiin, -
ei tarvitse pelätä.
Apologetiikan opiskelu on paras tie rohkeaan evankeliointiin.
Kun osaa perustella uskonsa ja vastata kysymyksiin, -
on suorastaan nautinnollista astua leijonien luolaan.
Minusta on hauskaa käsitellä näitä aiheita ei-uskovien kanssa.
Uskoontuloni jälkeen lähdin mukaan evankeliointityöhön yliopistolla.
Kerroin Jeesuksesta 50-100 ihmiselle viikossa.
Heidän kysymyksensä olivat siunaus.
Jouduin etsimään niihin vastauksia ja sain siitä lisää intoa.
Jotkut katsojistamme saattavat nyt ajatella, -
etteivät he osaa puolustaa kristinuskoa.
Ehkä he eivät ole edes kuulleet apologetiikasta koskaan aiemmin.
Kuinka vakuuttaisit heille, että siihen kannattaa tutustua?
Se on tämän ohjelmasarjan koko tarkoitus.
Ohjelmamme on aloittelijan opas apologetiikkaan.
Sen avulla kristinuskoa voivat puolustaa myös ne ihmiset, -
joilla ei ole tieteellistä tai filosofista taustaa.
Emme ole ainoastaan uskovia, vaan myös opetuslapsia.
Jeesus käski meitä tekemään kaikki kansat hänen opetuslapsikseen.
Kreikankielinen opetuslapsi-sana tarkoittaa "oppijaa".
Me siis opimme Jeesuksesta.
Mielen harjoittaminen kuuluu olennaisesti opetuslapseuttamiseen.
Opetuslapseksi ei tulla hetkessä.
Opetuslapsena oleminen jatkuu koko elämän.
Opetuslapsen on alistettava mielensä Jeesuksen mukaiseksi.
Se on kasvuprosessi, jonka tueksi olemme tehneet -
tämän ohjelmasarjan ja kirjan.
Sanot, että olemme oppijoita.
Voimme rakastaa maailmaa käyttämällä mieltämme, -
jos opiskelemme apologetiikkaa.
Uskovat muistavat tehdä rakkaudentekoja, mutta unohtavat -
rakastaa maailmaa mielensä kautta.
Olemme huolissamme ihmisistä, jotka tarvitsevat Jeesusta.
Suhtaudumme heidän kysymyksiinsä vakavasti, koska rakastamme heitä.
Yritämme tarjota heille hyviä syitä uskoa.
Tämä koskee erityisesti lapsiamme.
Seurakunnan nuoret ovat vaarassa.
Koulussa heitä vastaan hyökätään kaikenlaisilla filosofioilla, -
jotka yhdistyvät relativismiin.
Meidän on opittava puolustamaan uskoamme lastemme takia.
Voimme opettaa heille kristinuskon järkiperusteita, -
jolloin he oppivat puolustautumaan.
Perimmäinen syy apologetiikan tutkimiselle on tietenkin halu -
nähdä hmisten löytävän Jeesuksen.
Apologetiikalla on monia hyötyjä.
Ensimmäinen niistä on kristityn oman uskon vahvistaminen.
Siitä on tietenkin hyötyä myös evankelioinnissa.
Monet eivät ole heti valmiita antamaan elämäänsä Jeesukselle.
Heillä on epäilyksiä ja kysymyksiä.
Jos osaamme auttaa heitä epäilysten karkottamisessa, -
he voivat panna uskonsa Jeesukseen luottavaisemmin.
Itse näen apologetiikan evankeliointikeinona, jolla voi -
voittaa ihmisiä Jeesukselle.
Apologetiikalle löytyy monia syitä, mutta pääsyy on se, -
että toivomme ihmisten löytävän Jeesuksen Kristuksen.
Kerran olin vaimoni kanssa lomalla Tenneseessä.
Pidimme vuorilla vaeltamisesta.
Hotellille palattuamme tapasimme Candy Joe -nimisen naisen.
Hän oli Jehovan todistaja.
Olin aikaisemmin tutkinut Jehovan todistajien opinkohtia.
Siitä oli suurta apua keskustelusta selviämisessä.
Keskustelun päätteeksi kysyin, voisinko lähettää hänelle -
jotain luettavaa.
Jehovan todistajat eivät yleensä ota vastaan materiaalia.
Hän oli kuitenkin valmis.
Hän antoi minulle osoitteensa, ja lähetin hänellä lukemista.
Minulla ei ollut mitään odotuksia.
Noin vuosi myöhemmin vaimoni tuli yläkertaan, missä oleilin.
Hän sanoi, että vastaajassa oli uskomaton viesti.
Otin puhelimen ja kuuntelin viestin.
"Hei Bobby, et varmaankaan muista minua.
Olen Candy Joe, se Jehovan todistaja.
Luin materiaalisi ja annoin elämäni Jeesukselle Kristukselle.
Tämä on ensimmäinen jouluni kristittynä."
Silloin ymmärsin, että opiskelu kannattaa.
Silloin osaamme aina vastata niille,
jotka kysyvät toivomme perustusta.
Ensimmäinen oppitunti:
Mitä väliä sillä on, onko Jumalaa olemassa vai ei?
Miksi sillä olisi merkitystä?
Voiko elämällä olla merkitystä ilman Jumalaa?
Tutkitaan näitä elämää suurempia kysymyksiä metafysiikan oppaamme, -
Tri William Lane Craigin, johdolla.
Olet sanonut, että elämä ilman Jumalaa on absurdia.
Jos ateismi on totta, eikä Jumalaa ole, -
elämä on absurdia.
Perustelen tätä kolmella seikalla.
1. Elämästä puuttuisi perimmäinen merkitys.
2. Elämä ei olisi arvokasta.
3. Elämällä ei olisi tarkoitusta.
Jos Jumalaa ei ole, elämme ilman toivoa merkityksettömässä -
ja arvottomassa universumissa.
Siksi tämä kysymys on elintärkeä nykyihmiselle.
Ihmiset haluavat tietää, onko elämällä arvoa ja merkitystä.
Mitä vaaditaan, jotta elämä olisi arvokasta ja merkityksellistä?
Kaksi ehtoa on pystyttävä täyttämään, ennen kuin elämällä -
on todellista merkitystä.
Ensimmäinen on Jumala ja toinen kuolemattomuus.
Elämän merkityksellisyys ja arvo voivat ankkuroitua Jumalaan.
Kuolemattomuus merkitsee sitä, ettei ihmiselämä pääty kuolemaan.
Ihminen ei kuole lopullisesti, vaan hänen elämänsä on ikuista.
Täytyttyään nämä kaksi ehtoa riittävät tekemään elämästä -
objektiivisesti arvokkaan ja merkityksellisen.
Kirjassasi kerrot tarinan miehestä, jolla oli kaksi lääkepulloa.
Voisitko kertoa sen?
Kyseessä on tieteiskertomus, jonka luin poikana.
Tarina osoittaa, ettei pelkkä kuolemattomuus riitä.
Ikuisuuteen tarvitaan myös Jumala.
Astronautti jää oman onnensa nojaan avaruusaluksen törmäyksessä.
Hän jää toiselle puolelle ulkoavaruutta aivan yksin.
Hänellä on kaksi lääkepulloa, jotka sisältävät kuolemattomaksi -
tekevää lääkettä ja itsemurhan mahdollistavaa myrkkyä.
Häntä ei ikinä tulla löytämään, ja hän joutuu jäämään yksin -
ja ilman toivoa kivenjärkäleelleen.
Hän päättää tehdä itsemurhan ja juo myrkkyliemen.
Sitten hän huomaa, että pullot olivatkin menneet sekaisin.
Hän oli vahingossa juonut itsensä kuolemattomaksi.
Hän joutuu jatkamaan kirottua ja merkityksetöntä elämäänsä -
yksin ulkoavaruudessa.
Jos Jumalaa ei ole olemassa, kuolemattomuus yksin ei auta.
Olemassaolon pitkittäminen ei takaa elämälle itseisarvoa ja merkitystä.
Sekä Jumalaa että kuolemattomuutta tarvitaan.
Kävin vaimoni kanssa lomalla New Yorkissa.
Se oli yhden päivän reissu.
Näin siellä mainostekstin: -
"Jo miljoona elää onnellisesti ilman Jumalaa. Elätkö sinä?"
Mitä sanot ateisteille, jotka sanovat olevansa onnellisia?
Osuit yhteen tämän argumentin väärinymmärretyimmistä kohdista.
En väitä ateistin elämän olevan subjektiivisesti merkityksetöntä, -
epätoivoista ja kurjaa.
En ollenkaan.
Väitän, että Jumalan lisäksi elämällä ei ole muuta -
objektiivista merkitystä ja arvoa.
Itse asiassa onnelliset ateistit elävät harhakuvitelmissa.
He kuvittelevat elämälleen merkityksiä, vaikkei niitä olekaan.
Ne ovat harhakuvitelmia.
En väitä ollenkaan, etteivätkö ateistit voisi elää -
onnellista elämää.
Mutta he tekevät sen elämällä harhakuvitelmissa.
Ateistisen maailmankuvan kanssa eläminen on ristiriitaista.
Juuri siitä aioinkin kysyä.
Onnellinen ateisti joutuu elämään epäjohdonmukaisesti.
Jos Jumalaa ei ole, juuttuu sellaisen maailmankuvan vangiksi, -
joka pakottaa elämään ristiriitaisesti.
Jos elää ateismin mukaisesti ja pitää elämäänsä arvottomana, -
ei voi olla onnellinen.
Ateisti voi olla onnellinen vain silloin, jos hän saa vakuutettua -
itsensä siitä, että hänen elämänsä onkin merkityksellistä.
Hän kuvittelee harhoja.
On löydettävä sellainen elämänkatsomus, -
joka sallii sekä johdonmukaisen että onnellisen elämän.
Ateismi ei kykene siihen.
Kristittynä haluaisin tietää, kuinka kristinusko ratkaisee -
tämän kuvailemasi ristiriidan.
Raamatullisella kristinuskolla on ratkaisu ihmisen ahdinkoon.
Se täyttää ne kaksi ehtoa, -
joita tarvitaan objektiivisen arvon ja merkityksen löytämiseksi.
Ne ovat Jumala ja kuolemattomuus.
Kristinuskon mukaan Jumala on olemassa, ja ihminen löytää -
olemassaolon tarkoituksensa yhteydestä hänen kanssaan.
Jumala on objektiivisen moraalin perusta.
Hänellä on tarkoitus elämällemme, - eikä elämämme pääty hautaan.
Jeesukseen uskomalla voi saada ikuisen elämän -
Jumalan kanssa.
Hänestä lähtee rakkaus ja kaikki muu hyvä.
Raamatullisen kristinuskon avulla voi elää sekä onnellisesti -
että johdonmukaisesti.
Tämä yksin ei vielä todista kristinuskon olevan totta.
Se osoittaa vain sen, että kristinuskoa kannattaa harkita.
Jos ateismi sen sijaan on totta, tilanteemme on kestämätön.
Jumalan olemassaololla on siis käsittämättömän suuri merkitys.
Suomennos: Hanna Tischer