Jo 12-vuotiaana aloin polttaa.
14-vuotiaan kokeilin alkoholia.
Ensimmäistä kertaa olin vangittuna armeijan aikana.
Olin siellä autokoulussa ja sain 15 vrk:n vankeusrangaistuksen -
alkoholinkäytöstä autokoulussa.
Kolme vuotta myöhemmin olin samassa sellissä -
oikeudenpäätöstä odottamassa.
Jumalaa en tuntenut enkä halunnutkaan tuntea.
Tykkäsin juoda viinaa ja tehdä rikoksia.
Viinan juontiin tarvitsin rahaa. Rahaa sain varastamalla.
Varkauksien tähden minut vangittiin. Sain 2,5 vuoden tuomion.
Minut tuotiin tänne Patarei- vankilaan.
Joulukuussa 1973 astuin näistä ovista sisään.
Sitä seurasi toiset vankila- rangaistukset.
Olen ollut eri vankiloissa yhteensä 20 vuotta.
Nuorena halusin saada merimieheksi.
Se unelma jäi toteutumatta, kun jouduin vankilaan.
Minusta tuli vanki, alkoholisti, rikollinen, jota kukaan ei tarvinnut.
Niin elämä jatkui vuoteen 1991 asti.
Rakveren sellissä kohtasin erään yhtä paatuneen rikollisen -
kuin itse olin. Se mies antoi minulle Uuden Testamentin.
Siitä alkoi paras aika elämässäni, joka on jatkunut tähän päivään asti.
Se on Jumalan suurta armoa. Herra vapautti minut siitä kaikesta.
Jeesus kuoli puolestani Golgatan ristillä ja vuodatti verensä edestäni.
Siellä sellissä annoin elämäni Jumalalle.
Kun minut jälleen tuotiin tähän vankilaan, olin jo vapaa, -
sillä jonka Jeesus on vapauttanut on todella vapaa.
Haluan lukea sinulle tarinani aluksi Jumalan Sanaa.
Sanan valossa kerron oman tarinani.
Elämäntarinani, kuinka Herran on minua kuljettanut.
Ja hän sanoi heille: "Menkää kaikkeen maailmaan ja saarnatkaa -
evankeliumia kaikille luoduille. Joka uskoo ja kastetaan, -
se pelastuu; mutta joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen."
Annoin Jumalan sovittaa elämäni vankilan sellissä.
Jumalan Henki kosketti minua. Mietin, miten tästä eteenpäin.
Minulle kirjoitti vankilaan uskova nainen.
Hän kirjoitti, että hänen kotonaan toimii uskovien kotiryhmä.
Kysyin, olisiko siellä ehkä minulle sopivaa vaimoa.
Nainen vastasi: Pyydä Jumalalta vaimoa.
Jumalalla on sinulle vaimo.
Uskoni oli silloin sellainen kuin oli.
Silti rukoilin: Herra anna minulle vaimo.
Herra antoi minulle vaimon vaikken sitä rukoillessa uskonutkaan.
Olin pian vapautumassa. Sama uskova nainen kysyi kirjeessä: -
Olev, onko sinulla paikkaa, mihin mennä?
Uskova sisar otti minut luokseen.
Samana päivänä, kun vapauduin, oli sisaren luona rukousilta.
Hänen luokseen tuli ihmisiä, joiden joukossa oli myös tuleva vaimoni.
Kun tulin uskoon, sain sydämelleni rukoilla itselleni puolisoa.
Menin Jumalan eteen kuin lapsi. Kukaan muu ei tiennyt rukouksestani.
Pyysin Jumalalta sellaista puolisoa, jonka sydämessäni halusin.
Yksi ystävä neuvoi minua rukoilemaan sellaista miestä, jota toivoin saavani.
Kului kaksi vuotta. Ajattelin, ettei sellaista miestä taida ollakaan.
Se mies tuli vankilasta.
Hän oli tullut uskoon samaan aikaan kuin minä.
Emme tienneet toisistamme mitään.
Olevin vapautumisen aikaan kävin ydessä rukousillassa.
Jumala oli rukouksessa kehoittanut menemään sinne.
Olin kuuliainen ja menin.
Siellä näin Olevin ensimmäistä kertaa.
Silloin en kiinnittänyt häneen huomiota.
Opin häntä tuntemaan myöhemmin. Jumala antoi siihen mahdollisuuden
Tapasimme metodistiseurakunnassa.
Huomasin, että hän onkin juuri sellainen mies, -
jota olin Jumalalta pyytänyt.
Olin sisimmässäni varma, mutten voinut hänelle mennä sanomaan, -
että sinä olet rukousvastaukseni. Jumala järjesti asian.
Hän kosketti Olevin sydäntä. Hän oli myös rukoillut puolisoa.
Jumala toi meidät yhteen.
Tamsalussa lankesin uudestaan viinaan.
Helle alkoi minua etsiä.
Muut eivät ihmetelleet katoamistani.
Helle soitti poliisille ja kysyi, onko teillä siellä tämä mies.
Vastaus oli ei. Hän kysyi vielä: Tunnetteko tämän miehen?
Jos me Vaskea ei tunneta, ketä sitten.
Kun olin lauantaina viinan juonnista selviämässä, koin hengessäni, -
että jos näin jatkan, kohta minua viedään taas käsiraudoissa.
Pakotin itseni sunnuntaina junaan ja Tapan metodistikirkkoon.
Astuin Tapan kirkon ovesta sisään. En nähnyt tuttuja.
Olin vasta kerran käynyt siellä. Mutta seuraavana sisään tuli Helle.
Hän oli tietoinen, mitä minulle oli tapahtunut.
Sen näki kasvoista ja tunsi viinanhajusta.
Juoppo ei tajua haisevansa viinalle. Kerroin hänelle kaiken.
Sanoin, ettei rahaakaan ole. Helle antoi minulle 100 kr.
Kiitin. Hän sanoi, älä minua kiitä vaan Jumalaa.
Niin tutustuimme. Seuraavan kerran kun näimme kirkossa, -
tiesin jo, että hän on vaimoni. Pyhä Henki ilmoitti sen minulle.
Koin sen Jumalan rakkautena minua kohtaan.
Kun menimme naimisiin, -
pyysimme Jumalalta poikaa.
Jumala antoi meille pojan.
Olemme näinä yhteisinä vuosina kokeneet -
niin hyviä kuin huonoja päiviä.
Jumala on ihmeellinen.
Hän vahvistanut meitä ja uskoamme näiden vuosien aikana.
Voimme aina luottaa Häneen.
Alkuvuosina oli taloudellisesti vaikeaa.
Rukoilimme ja luotimme Jumalaan.
Hän ei jättänyt meitä koskaan häpeään.
Asuimme eri paikoissa.
Alussa meillä ei ollut omaa asuntoa.
Jumala antoi meidän liikkua paikasta toiseen. Hän johdatti meitä.
Nyt olemme eläneet 7 vuotta Olevin lapsuudenkodissa Tamsalussa.
Kaikkialla, jossa asuimme, tutustuimme ihmisiin.
Todistimme heille siitä, mitä Jumala oli meille tehnyt.
Käymme Harkun vankilassa joka kuukausi.
Siellä on miesvankeja, jotka tulevat Jumalan Sanaa kuulemaan kappeliin.
Saamme kerran kuussa käydä heitä rohkaisemassa ja tukemassa.
On hienoa nähdä, kuinka monet kovia kokeneet miehet -
uskovat nyt Jumalaan.
On mahtavaa nähdä heidän säteileviä silmiään.
Jumala toimii heidän elämässään. Rukoilemme heidän puolestaan.
Uskomme, että Jumala antaa heille voimaa tuleviin päiviin.
Suomennos: Päivi Pitko