Olin portsarina ja tein töitä.
Sitten tuli huumekauppa mukaan. Pikkuhiljaa alkoi tuntua -
vääränlainen ylemmyyden tunne.
Ehkä rupes' tulemaan semmoinen halveksunta ihmisiä kohtaan, -
jotka ei pärjää omillaan.
Alkoi tulla sairas narsismi elämään, -
joka pudotti muut ihmiset alemmas.
Näin sydämessäni ne asiat, mitkä olivat johtaneet tilanteeseen.
Pikkupoikana tupakka, viina, pillerit, miedot huumeet, -
sitten kovemmat huumeet, myöhemmin väkivalta ja porno.
Koko ajan uus' juttu entisen tilalle.
Kun entinen menetti makunsa, tuli uusi johtaen yhä syvemmälle.
Ensin tuli valtava tyydytys ja hieno tunne uudesta jutusta, -
mutta se ei tyydyttänyt kauaa. Aina tuli yhä pahempi juttu tilalle.
Kun tuli vankilatuomiot huumejutuista ja aseasioista yms. -
jouvuin keskipitkää tuomiota istumaan.
Mulla oli kova kutsu sydämellä mennä vankilan kirkkoon.
Jumala puhutteli kovasti ja kutsui puoleensa.
Kuitenkin ajattelin, että vanki- kavereitten silmissä menee kasvot, -
jos lähen sinne kirkkoon. Sitten kerran rohkenin mennä.
Aika arkana menin takapenkkiin ja kuuntelin saarnan.
Vankilalähetti piti siellä puhetta. Siellä oli lauluja ja muuta.
Lopussa tapahtui mulle tosi hämmentävä tilanne, -
joka sotki mun psyykkeen ihan lopullisesti.
Puhetta pitänyt vankilalähetti...
Ajattelin lopussa kaikota eteiseen ja selliin, kun pääsee.
Vankilalähetti lähti kohti minua loppuaamenen jälkeen -
ja hymyili leveästi ja ojenti kättä ja sanoi kuuluvalla äänellä: -
"Mitä Jumalan mies?"
Kaikki ne vankitoverit kääntyivät kattomaan minua.
Se oli niin hämmentävä tilanne. Se mies nolas' minut ihan täysin.
Mä en tajunnut, mitä mulle tapahtui.
Mulla erottui sydämessä Pekka -
ja huumerikollinen väkivaltainen kaveri, -
jotka eivät ole yhtään sopusoinnussa. Miten mä erotan ne?
Alkoi hyvin vaikea tilanne. Se johti itsemurha-ajatukseen.
Sinä päivänä lauantaina 18.3. oli se itsemurhapäivä.
Tyttöystäväni, nykyinen vaimoni, tuli minua tapaamaan.
Klo 10 jälkeen kuului kaiuttimesta, että mulle on vieras.
Lähdin menemään tapaamishuonetta kohti.
Vartija aukas' peltioven.
Kun olin astumassa tapaamishuoneen puolelle, sieltä tuli mies vastaan.
Se oli se sama vankilalähetti. Se katsoi minua silmiin -
ja sanoi iloisena: "Mulla on sulle asiaa."
Silloin yhtäkkiä tuli semmoinen Jumalan kosketus.
Koin, että nyt tapahtui jotakin. Mulla kuin verho poistui edestä.
Tajusin, että ainahan on Jeesus, johon voi turvautua.
Kun siinä ovella kohdattiin, tajusin, että mulla on ulospääsytie.
Sanoin sille, että olen menossa tapaamiseen.
Voitko tulla iltapäivällä uudelleen?
Mies tuli muutaman muun kanssa selliosastolle iltapäivällä.
Piti lupauksensa ja pyysin selliin juttelemaan.
Mie antauduin siihen ihan täysin. Tajusin, -
että hetki on minua varten. Jumala todella haluaa nyt koskettaa minua.
Pyysin aika lyhyen keskustelun jälkeen: -
"Voitko rukoilla minun puolesta?" Kävin lattialle polvilleen.
100 vuotta vanhassa kivivankilassa on aika karut oltavat. Siinä olin.
Kävin mielessäni sellaisen rukouksen -
samalla kun puolestani rukoiltiin ja synnit julistettiin anteeksi.
Jumala, jos Sulle kelpaan, haluan seurata Sinua -
ja kulkea haluamaasi tietä.
Anna mulle anteeks', jos kelpaan Sulle. Ja niin mulle kävi.
Mie sain anteeksi syntini.
Muutos tuli itekkin havaittua tarkemmin seuraavana aamuna.
Olin vuosia käyttänyt huumeita, lääkkeitä.
Vankilassakin piti saada pää sekaisin jo aamulla, -
että jaksoi sen päivän. Seuraavana aamuna ei tehnyt mieli mitään.
Ei lääkkeitä, huumeita, ei minkäänlaista.
En oo nähnyt edes unta niistä sen jälkeen.
Se katkes' kuin seinään. Ei ollut tarvetta sellaisille.
Sydän oli täyttynyt jollakin uudella. Entistä en tarvinnut.
Toiseksi halveksunta ja ihmisten vihaaminen, -
erityinen halveksunta ja narsismi, -
muitten yläpuolella oleminen oli hävinnyt.
En ole sen päivän jälkeen kokenut tuhoavaa vihaa sydämessä -
enkä ole ajatellut toisista ihmisistä enää niin.
Nämä muutokset tapahtuivat elä- mässä. Ne huomasi aamulla herättyä.
Alkoi uusi päivä ja tajusin jotakin tapahtuneen.
Ei ole sellaisia ajatuksia kuin oli ennen. Aika vapauttava kokemus.
Koin sen siteen katkeamisena, että kukaan ei pidä minua enää kiinni.
Ennen joku piti kiinni ja tavallaan ohjas' elämääni -
ja aiheutti kaikkea negatiivista elämässäni.
Se ote oli irronnut. Mulle tuli sellainen elämä, -
että aloin ymmärtää, että mun pitää alkaa itse pistää asioita kuntoon.
Tajusin heti, että se voima, millä niitä laitetaan järjestykseen -
(Olin muutaman vuoden vielä vankilassa uskoon tultuani)
se voima löytyy Raamatusta ja rukouksesta.
Kun vaalin Jumala-suhdetta, aloin lukea Raamattua ja rukoilla, -
niin mulla oli hirveän vaikeaa. En osannut mitään, -
en tiennyt, mitä tulevaisuudessa tulee yms.
Sitten, kun pääs' kohtaamaan Jumalan omassa kammiossa, -
paksujen seinien sisällä yksin, Raamattua lukemalla ja rukoillessa, -
niin Raamattu alkoi puhua minulle. Jumala puhui, -
että pitäisi laittaa järjestykseen tätä ja tuota pikkuhiljaa.
Alkoi muutosprosessi, jossa tuli oma sisäinen halu.
Ei tarvinnut tehdä kenenkään käskystä näin -
tai pitäisi laittaa tuo, vaan alkoi sisäisesti tulla halu -
ja suorastaan kiivas tahto ruveta laittamaan asioita järjestykseen.
En voi tehdä enää noin, vaan on tehtävä jollain uudella tavalla.
Sydän kääntyi ja tuli päinvastainen tilanne. Tuli sellainen rakkaus.
Nykyäänkin ajattelen niin, kun näen niitä, joilla on asiat huonosti, -
niin mulle tulee mieleen, että mulla on asiat hyvin.
Tuo, jolla on heikosti asiat, on Jeesuksen rakkauden kohde.
Minäkin haluan rakastaa sitä, auttaa sitä ja helpottaa sen elämää.
Se tarkoittaa joskus tarkasti rajojen asettamista -
ja vierellä kulkemista. Muutos on ollut aivan vallankumouksellinen.
Jumala on antanut isot voimavarat tehdä työtä, -
jossa kaikki halveksitut maahan painetut kärsineet ovatkin -
pääosassa ja Jeesuksen rakkauden kohde.
Ei mulla voi olla varaa mennä niitten ihmisten ohi.
Ne ovat niitä, jotka Jumala haluaa asettaa minun ja muiden sydämelle.
Näitten kanssa on tehtävä työtä ja näitä on autettava -
niillä keinoin kuin on itsellä mahdollista.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare