Kerro, mitä tapahtui ennen kuin Jeesus sai tulla sun elämääsi.
Hyvin raskaita asioita. Olen ollut ihan normaali nuori.
Poikana pelasin lätkää ja olin tämmöinen ihan tavallinen kaveri -
ja perheen ainoa lapsi.
Kävin töissä ja olin lukkoseppänä.
Avioeron jälkeen sitten tuli hyvin raskaita kriisejä.
Ajauduin alkoholistiksi hyvin pahasti.
Olin täyspäiväinen alkoholisti.
Herra vapautti mut alkoholista -
ja kuvaan astui hyvin rajusti amfetamiini ja käytin sitä vuosia.
Olin huumekuvioissa hyvin syvällä mukana, siinä maailmassa.
Rikollisten maailmassa ja vankila- kierteissä ja mielisairaalassa.
Itse asiassa jo siellä maailmassa mä kohtasin Jeesuksen -
Hiekkaharjun ja Tikkurilan välillä. Se oli valtava ilmestys.
Se oli valo. Vähän kuin Paavalille. Lysähdin kuolleena maahan.
Pyysin: "Pidä mun lapsista Valtterista ja Villestä huolta."
Nousin ylös ja Herra oli siinä: "Nouse ylös. Annan sinulle voimaa."
Enhän mä oikein ymmärtänyt lapsen uskolla, mitä tää on.
Siitä mä lähdin. Jumala teki työtään minussa.
Tulin uskoon siellä pimeydessä ihan. Sanotaan, että Herran työtä.
Kaikki mussa tapahtunut, yksin Jumalalle kunnia ja kiitos.
Yhtään uskovaa en tuntenut, en seurakuntaa, en mitään.
Kuitenkin kohtasit ja olit täysin vakuuttunut, kenet kohtasit.
Joo, lapsesta asti on ollut Levolle lasken luojani ja Jumalan pelko.
En ikinä sitä kieltänyt, mutta se alkoi konkretisoitua.
Tuli ilmestyksiä ja läsnäoloa. Rupesin vimmatusti rukoilemaan.
Siis Jumala vaikutti sen. Tein semmosen sopimuksen, -
että jos olet olemassa, ota mut palvelukseesi.
Haluan seurata Sinua enkä pimeyttä. - Sanoit elämästäsi, -
että olit jengeissä ja vankilakierteessä.
Se on aika kova maailma.
Kun sinulle tapahtui yhtäkkiä vähän kuin Paavalille, -
niin miten ympäristösi reagoi?
Jouduin äärettömän kovaan vainoon. Multa rikottiin paljon asioita.
Olin ihan Jumalan armoilla käärmeiden ja skorpionien keskellä.
Mä kasvoin siellä. Alku oli hyvin ohdakkeinen.
En antanut periksi. Rukoilin. En kieltänyt koskaan Herraa.
Se ei heti näkynyt, mutta mun leirinvaihto oli tiedossa.
Siellä on paljon pimeyden ihmisiä, täydellisiä pimeyden astioita.
Alusta asti yritettiin viedä henkeä, mutta Jumala piti huolen.
Rukoilin paljon. Vahvistuin Hengessä väkevyytensä voimassa.
Luin Sanaa ja kamppailin. Rukoilin paljon.
Mutta olit yksin edelleen? - Täysin yksin.
Yksin siellä erämaassa, - Joo. - Ja tiesit, -
että viholliset ovat ympärillä. - Kyllä. Auto ja pyörä rikottiin.
Vainottiin, sotkettiin. Mistään ei tullut mitään. Huusin Jumalaa.
Montako vuotta kesti vaihe, jolloin olit yksin mutta uskossa?
5-6 vuotta. - Pitkä aika. - Se on pitkä aika.
Jälkeenpäin ajattelin, että se on paras koulu.
Erämaassa oppii tuntemaan Jumalan. - Kyllä.
Varmaan oli tilanteita, joissa piti luottaa Herran suojeluun.
Valtavia. Sain Sanoja ihan... Jumala käytti niin kuin aasiakin.
Sain täysiltä narkkareilta profetaalista sanaa.
Tiesin, että Herra puhuu noiden kautta.
Jouduin joskus asuntoihin, missä mut yritettiin likvidoida.
Herra varoitti, mutta päästi mut niistä ulos.
Täynnä jengiä odottamassa mua. Ne vaan lamaantuivat.
Aivan yliluonnollisia, käsittämättömiä asioita.
Siinä maailmassa ei tunneta armoa yhtään.
Siellä kun sotkeudut asioihin... Kun uskova yrittää pelastaa, -
ne pitävät vihollisena. Ne yrittivät kaikkensa.
Kunnia Jumalalle, selvisin hengissä. Muutamia johdatin uskoon.
Kirsi on tässä näkynyt ja on mennyt hyvin.
Herra tietää, kuka on mihin lopuksi päätynyt.
Mutta kova oli koulu. - Kun olit syvällä synnin syövereissä, -
niin se oli varmaan tosi toivotonta.
Pelko varmaan hallitsi, kun ei tiennyt, kuka mitäkin tekee.
Kyllä pelko oli siellä yliluonnollisen kova.
Kyllä monta kertaa sanoin: "Ota mut pois. Mä en jaksa enää."
Miks' näin kova koulu? Miks'? Mikä tämä juttu on? - Joo.
Näillä kulmilla mä pyörin öisin täällä Sörkässä myös.
Täällä tapahtui kaikenlaista. Olen myös pilapiirtäjä, kuten kerroin -
siellä Israelissa, että tein kuvia.
Yritin vaikuttaa syrjäytyneiden asemaan.
Rukoilin heidän puolestaan ja piirsin heitä tukevia kuvia lehteen.
Puhuin ja mut tunnettiin öisin siitä, että yritin vapauttaa heitä.
Kunnia siitäkin Jumalalle, että sain taakan näistä ihmisistä.
Kun kohtaamasi sinua vainoavat jengiläiset näkivät uskosi, -
miten se vaikutti heihin? - Kyllä ne kokivat todella niin, -
että ne uskovat Herran olevan jonkun ihmisen kanssa.
Että et ole feikki. Ne eivät usko hölynpölypuheita.
Ne ovat konkreettisia ihmisiä.
Siellä tapahtui todellisia laukeamistilanteita.
Pyysivät anteeksi: "Jumala on sun kanssa."
Aivan yliluonnollisia asioita. Ottivat Jeesuksen sydämeensä, -
rukoilivat, pyysivät apua jne. Aivan ihmeellistä.
Kun ajattelee uskoontuloasi ja kaikkea Jumalan tekemää, -
sinulla ei ollut teologian opintoja. Se ei ollut siitä kiinni, -
vaan kyse oli Jumalan työstä sinussa. - Joo.
Aivan. Ilman omaa ansiotasi. - Pelkästään armosta ja ihmettelin.
Herra kysyi alussa, olenko valmis lähtemään Hänen tielleen.
Mietin 10 minuuttia kädet ristissä. Nyt on tehtävä valinta.
Koin niin, että laita sinne, minne kukaan muu ei ole mennyt.
Tee musta kunnon sotilaasi. Niin kävi sitten, -
että laittoi sinne, mihin kukaan muu ei ole mennyt.
Silloin 6 vuoden jälkeen, kun olit erämaavaiheessa -
uskossa yksin ilman seurakuntaa, -
niin mitä tapahtui sen 6 vuoden jälkeen ja mikä siihen vaikutti?
Aloin käymään Cityssä ja Korsossa.
Sain asunnon sieltä. Olin asunnoton ja kadulla.
Herra järjesti mulle kauniin yksiön.
Etsin seurakuntaa. Kävin Korson helluntaisrk:n rukousilloissa -
Cityssä torstaisin ja sinne pääsin palvelemaan.
Siis heti töihin. Kirsi-vaimoni kanssa siivottiin ja rukoiltiin, -
kahvitettiin ja tukussa eli köyhien auttamista ym.
Olin todella iloinen, että Jumalalla oli joku suunnitelma.
Oli ihanaa löytää uskovien yhteisö ja katsoa seurakuntaelämää.
En tiennyt siitä oikeastaan mitään ja aloin opiskella sitä.
Sun piti tavallaan opetella kaikki normaali elämän alkeet.
Joo, tavallaan, ja Kirsi oli siinä rinnalla.
Hän oli tullut uskoon. Kannoin häntä Herralle koko ajan.
Hän opetti mua siivoamaan.
Nykyisen vaimosi Kirsin elämänmuutokseen -
sinä vaikutit Jumalan välikappaleena hyvin ratkaisevasti. - Joo.
Se on varmasti hyvä perusta nykyiselle avioliitollenne.
Se motivoi mua tekemään työtä Myyrmäessä noiden ihmisten kanssa.
Siinä käy narkomaaneja ja syrjäytyneitä.
On Kirsi ja minäkin, niin Jumala voi todella sieltä syvältä...
Voisin kertoa sen kaverin tarinankin. - Kerro vaan.
Joo, siihen tuli viikko sitten kaveri, joka asuu rappukäytävissä.
Opiaattiriippuvainen, täysin narkomaani, rikollinen -
ja täysin vihollisen orja, kuten hän itsekin sanoo.
Hän antoi elämänsä Jeesukselle. Kävi ensimmäisenä aukiolopäivänä.
Hän on käynyt välillä siunattavana ja syömässä voileipiä ja kahvia.
Tuli viikkoa aiemmin, kun piti mennä hoitoon.
Koki, että joku riuhtaisi käsivarresta ja vei ulos.
Kaikki tiedämme, mikä joskus vie.
Nyt tuli sinne. Olin kadulla -
TV7:n ja Hyvä sanoma -lehden kanssa ja näin hänen sieltä laahustavan.
Koin tuhlaajapojan paluun. Vähän häpesi. Sanoin: Olet aina rakas. -
Olisitko nyt valmis lähtemään? - Olen. - Nyt en päästä sinua.
Kiitos Jumalalle! Soitin kavereille äkkiä, Kämpperille ja Tuomakselle.
Rukoiltiin hänen puolestaan. Hän luopui vihollisen teoista.
Luopumisrukouksia pitkään ja ristit väliin.
Hän uudestisyntyi, rukoili kielillä täyttyi Hengellä, ylisti Jumalaa.
Illalla mentiin Siionin srk:aan, missä hän todisti edessä.
Hursti pysäytti ylistyksen ja pyysi häntä todistamaan.
Hän profetoi Pyhässä Hengessä ja sanoi: -
"Mulla on Jumalan valtakunnan kutsu. Tie ei ole helppo, -
mutta Herra raivaa tien." Iloitsin niin. Haluan nähdä, -
kun Sinun Jumalan voimasi tekee tätä, näitä ihmeitä.
Se vanha kaveri muutamassa tunnissa huutaa olevansa Sinun työntekijäsi.
Kunnia Jumalalle! Rakastan Sinua. Rukoilee kielillä autossa.
Se on sitä, mitä mä kaipaan. - Apostolien tekojen aikaa.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare