No niin, morjensta! -Morjensta! - Moi! Olipa hyvä, että tulitte.
Ajetaan tohon kappelille. Vedät ostarin alakertaan.
Päästään siitä käymään... Pitää hakea juttuja koulutunnille.
Elämästäni yli 10 vuotta käytin aineita. Yli 80 kaveria on kuollut.
Kuka tapettu, kuka tehnyt itsemurhan, kuollut aineisiin. - No niin.
Vuonna -93 oli tilanne, jossa olin elämääni tosi väsynyt.
Mikään aine ei oikein antanut mitään. Millään ei ollut väliä.
Keväällä törmäsin yhteen Heidiin, joka oli pienenä ollut uskossa.
Oli kuitenkin mopo karannut käsistä -
ja ruvettiin seurustelemaan kesällä -93.
Sitten joskus kesällä se sanoi: "Kari, kokeile Jeesusta. -
Ei maksa mitään ja mielettömät fiilikset."
Se vähän nyppäs'. Kokeilla tota? Olen elämäni vetänyt kaikkea -
enkä oo jaksanut ees elää. Nyt tulis' sitten hyvät fiilikset?
Niin vaan meni, että myöhemmin -93 mentiin kihloihin.
Marraskuussa jouduin vankilaan 3. ja viimeisen kerran.
2 viikkoa siitä oli joulukuun 2. päivä -
ja ihan järkyttävä tuska ja ahdistus.
Ajattelin, että jos tänä iltana ei elämäni muutu, hirtän itteni.
- Joo. - Ei mun elämä voi näin päättyä. On oltava jotakin.
Vankilassa oli yks' uskoon tullut Jukkis. Menin sen selliin.
Sanoin, että rukoile mun puolesta. Istuttiin sellin sängyllä.
Eka kerran rukoilin tosissani. Olin rukoillut taivaan Isää, -
Luojaa, Jumalaa ja näitä, mutta nyt ihan tosissani.
Tajusin, ettei mulla ole mitään tai ketään muuta.
Sellissä rukoilin kaverin perässä: "Jeesus, tuu mun sydämeen. -
Anna mulle anteeks'. Tuu mun sydämeen ja muuta se."
Olen tuhonnut oman ja muitten elämän. En halua tehdä tätä enää.
Yks kaks rupes' itkettään ihan törkeesti.
En muista, koska olisin itkenyt. Puoli tuntia itkin siinä sängyllä.
Puolen tunnin jälkeen tajusin, että enää ei tule piikin piikkiä.
Tiesin, että jotain multa otettiin pois ja toinen asia, -
jota en osannut kuvata sanoiks' oli, että olen matkalla taivaaseen.
Toisaalta menneisyys on antanut jotain.
Kun 4 vuotta sitten tänne tulin ja rupesin ostarilla pyörimään, -
niin kaverit ottivat kyselyni vähän varauksella vastaan.
Mikähän äijä? Tulee kyseleen ja jutteleen..?
Kysyin: "Ootteko lukeneet Kuoleman kauppias -kirjaa? - "Ollaan."
Kun sanoo, että tää kertoo mun elä- mästä, asenne muuttuu ihan täysin.
Kontulassa oli mäyräbaari, puistikko, missä äijät otti häppää.
Siinä tehtiin pilleri-, viina- ja huumekauppaa.
Ensimmäisenä kesänä istuin niillä puupölleillä.
Varmaan joku 30 äijää ja minä.
Yks' äijä totes', että ei oo pastori ennen mäyräbaarissa istunut.
Oli yks' kerta tilanne, että oli vissiin uskossa ollut kaveri, -
joka oli retkahtanut aineisiin ja pari kertaa jo ryöstetty.
Oltiin meijän seurakunnan eteisaulassa.
Se rupes', että mun pitäis' antaa sille rahaa. - En todellakaan anna.
Kontulan ostari.
Elävä paikka arkena päivällä, illalla ja viikonloppuisin.
Sitten se sanoi: "No mistä mä saan, mitä mä saan?
Pitääkö mennä ryöstämään ihmisiä?"
- Jos se on sun vaihtoehto, niin se on. Mä en voi sille mitään.
Sitten se nosti takkiaan ylös, kun oli talvi. - Niin.
Sillä oli pistooli vyön alla. - Joo-o.
Tuli heti semmoinen... en tarkoita, että olisin päälle käynyt, -
mutta menneisyyden toimintamalli. Meillä oli metri väliä.
Menin ihan iholle, ettei se pysty vetämään sitä esiin.
Sanoin, ettei mulle kannata mutkia esitellä.
Esim. eilen pari poliisiautoa joutui tulemaan tähän -
ja yks' lähti ambulanssilla kapakkatappelusta.
Monenlaisia tilanteita. 2 viikkoa sitten ennen ulkoilmatilaisuutta -
ammuttiin kahta poikaa.
Ne on ikäviä tilanteita aiheuttaen murhetta.
Onneks' meil' on kontaktit ampujaan ja ammuttuihin.
Ekana syksynä joku kysyi, onko mulla strategiaa evankeliointiin.
Pitää olla melekonen puusilimä ja kumipää, jos ei tajua, -
että astut kahdet portaat alas ostarille ja alat puhua.
Siinä on strategia. - Siinä on lääniä. - En halua ikinä, -
että evankeliumi ois' haudottava kananmuna -
ja odotetaan, kuoriutuuko vai ei. Se on jo kuoriutunut.
Nyt ei enää pähkäillä, onko muna vai kana.
Sitä on vietävä eteenpäin. Se ei lämmittelemällä siitä muutu. - Ei.
Ostoskeskuksen alakertaan -
ja hissillä seurakuntaan. Etuovista sisään.
Eihän missään pääkaupunkiseudulla oo tämmöistä. Tää on Amerikkaa.
Tervetuloa! Kaikki on takalukossa, kun miljöö on vähän semmoinen.
Valoisa sali. Ihan siisti, mutta vähän rempataan tänä vuonna.
Tänne mahtuu vajaa 200. Sunnun- taina meillä alkaa kokous klo 11.
Sen jälkeen on etiopiankielinen ja sitten venäjäksi.
Kaikennäköistä kengänkuluttajaa meillä käy.
Herrasta narriin ja kaikille samaa evankeliumia.
Mikä tässä hengellisessä työssä on semmoinen juttu, -
joka oikeasti sykähdyttää? Mikä ottaa oikein sydämeen?
Ihan number one on tietenkin se, kun ihminen tulee uskoon.
Siinä Jumala luo jotain uutta. Siinä näkee...
Varsinkin kun Jumala armahtaa siten tätä kulkijaa -
ja henkilöä, joka tekee uskonratkaisua, että Jumala näyttää, -
että tämä henkilö tarvitsee ihan kokemuksen. - Joo.
Kun näet sen, että kaveri muuttuu, silmät muuttuu.
Seuraavana päivänä huomaa, että tämä ei kiroile enää. - Joo.
Ei samana päivänä oikein muita asioita viittis puhua. - Niin, niin.
Mitä?
Häivytetään naama.
Kysytään, saako kuvata.
Kuka ostaa aurinkolaseja? Tietenkin vähän käytettyjä.
Ne on Versacen. - On vielä jousto- sangat. Ne pysyy... - Joo.
Nää sopii sulle ihan täysin. - Ai, niin kuin nenä päähän?
Satasen myyntipuhe. - Olihan nää. Onks hyvät hei?
- On. - Tulkaa käymään tilaisuuksissa taas.
Vaikka olen johtava pastori nykyään, -
niin mun terävin kärki Jumalan käytössä on evankelistana. - Joo.
Se evankelista-armoitus. Meillä se ehkä jumalanpalveluksessa näkyy, -
siis evankelistan kärki, rohkaisuna ja loppuhetkenä.
Mä haluan ajatella sillä tavalla, -
että jumalanpalveluksen pitää olla täyden palvelun huolto. - Joo.
Kaikki voisivat lähteä sieltä niin, -
ettei koskaan tarvis ajatella, ettei häntä huomioitu.
Aina annetaan mahdollisuus esi- rukoukseen ja rukouspalveluun.
Täällä on meidän toimisto ja ruokasalit.
Täällä on perjantaisin Light Clubeja varkeille ja nuorille.
Suurin osa kävijöistä on ostarin väkeä ja nuoria.
Meillä on ilmakiekkoa ja biljardia ja hengellinen musiikki soi.
Nuoria on laidasta laitaan. Meillä on ihmeellistä elämäntarinaa -
jo 12-14 -vuotiaissa. Lapsia todella haastavista lähtökohdista -
ja niitä pyritään kohtaamaan.
Toivotaan, että voidaan luoda kontakteja, että pystytään hoitamaan.
Nuorisotyöntekijämme Roni Lem- piäinen on ottanut niitä mukaan -
räppibiiseihin. Uusi projekti on tiedossa.
Katotaan, mitä siitä tulee.
Haluaisin nuorisoporukan, minkä kanssa Roni tekee työtä -
ja määkin olen ollut puhumassa. Ottais' tiettyjä -
ja lennättäis' Ivaloon, ihan keskelle korpea. - Joo.
Mutta tietenkin leirikeskukseen ja olla siellä nuorten kanssa.
3-4 päivää kalasteltaisiin, paistettais' makkaraa tulilla.
Kaverit, jotka ovat ikänsä nähneet vain Itä-Helsingin ghettoa. - Niin.
Oishan se kokemus. Illalla joku soittelis' kitaraa -
ja todisteltais. Uskon, että jossain Helsinki-Ivalo välillä, -
leirikeskuksessa vai jo lentokoneessa, -
pikkusen rupeis' rooleja rapiseen. - Luulen kans'.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare