Timo, mikä sinua kiehtoo tällaisissa vanhoissa tavaroissa?
Monta kertaa ne tavarat on tehty hyvin taidolla ja laadukkaasti.
Usein talonpoikaisesineissäkin on tekijän omat nimikirjaimet, -
päivämäärät ja vuosiluvut. On arvostettu omaa työtä.
Kyllä kaikki kiiltäväkin kiinnostaa, kristallikruunut ym.
mutta enemmän semmonen kansanomainen ja karumpi tavara.
- Jotkut näkevät vanhan tavaran arvottomana -
ja jotkut haluavat sisustaa antiikilla ja talonpoikaishuonekaluilla.
Eikö se ole vähän ihmistenkin kanssa niin, -
että meitä arvotetaan eri lailla, etenkin maallisesti pärjänneitä?
Niitä arvostetaan enemmän -
ja laitapuolen kulkijoita arvostetaan vähemmän.
Joo, se on ihan totta, että monesti suuri yleisö tyrmää -
sen laitapuolen kulkijan lieve- ilmiöiden takia.
Joku pitää juovuksissa kovaa ääntä, haisee pahalle tai jotain.
Ne on näkyviä tekijöitä.
Olen huomannut elämäni varrella, että laitapuolen kulkijasta -
on tullut laitapuolen kulkija, koska se on usein ollut -
tavallista herkempi ja lahjakkaampi ihminen.
Jossain kohtaa on vaan tullut katastrofi.
On sitten syrjäytynyt ja tullut ongelmia - kelle mitäkin.
Olen huomannut, että laitapuolen ihmiset on hienoa porukkaa.
Monesti, jos heille tekee pienenkin palveluksen tai myönnytyksen, -
he osaa olla tosi kiitollisia. Joka elää yltäkylläisyydessä, -
ei ehkä osaa olla niin kiitollinen -
jostain kahvikupista tai 2 eurosta kuin laitapuolen kulkija. - Kyllä.
Täällä antiikkiliikkeessäsi käy monenlaisia ihmisiä.
Osa on antiikin harrastajia ja etsiytyvät tänne sen takia.
Tarjoat ilmaiset kahvit ja kakut aina.
Täällä käy myös ihmisiä ihan vaan keskustelemassa kanssasi, -
mm. justiin näitä laitapuolen kulkijoita.
Arvotatko sinä ihmiset eri lailla vai ovatko kaikki samanarvoisia?
Kyllä kaikki ovat samanarvoisia, mutta tuntuu jotenkin, -
että mulle on osunut erityinen lämpö sellaista kohtaan, -
joka on jossain määrin elämän raajarikko.
En sulje pois tietysti hyvin menestynyttä ja pärjännyttäkään.
Heistäkin löytyy fiksua ja lämmin- henkistä väkeä puolin ja toisin.
En ole laittanut siihen mitään karsinaa.
Monesti on tuntunut hienolta osoittaa etenkin heikompiosaiselle -
huomiota ja sympatiaa. Siinä huomaa, miten tärkeää se on hänelle.
Sulla oli omassa elämässä aika, ettet ehkä itseäsi niin arvostanut.
Miten jouduit siihen tilanteeseen? - Mulla oli 70-luvulla niin, -
että moottoripyörät alkoi kiinnostaa. Ajokorttia ei vielä ollut.
Ostin moottoripyörän ja ajoin kortitta.
Sitten ostin amerikkalaisen auton ja ajoin sitäkin kortitta, -
kunnes sain ajettua kortin. Sitten muutin Ruotsiin -
70-luvun puolivälin jälkeen ja oli tarkoitus saada avoauto hankittua.
Avoautonkin sain sieltä, mutta sain paljon muutakin.
Siellä tuli kaiken maailman rahanhankinta kysymykseen, -
kun V8 vei paljon bensaa ja muu- tenkin elämäntavat oli semmoiset, -
että ne kulutti paljon. Siellä tuli rikollisuutta kuvioihin mukaan.
Se oli aluksi vähän kesympää, mutta touhu alkoi mennä aika rajuksi.
Se sama porukka, mitä meitä oli, alkoi tehdä aseellisia ryöstöjä.
Siellä oli aikoinaan semmoinen kirvesliiga.
Kirveillä tuli aika hurjaa jälkeä sairaskassojen pleksilaseihin, -
kun rahaa hakivat ja näin.
Tuli siinä mullakin jotain. Kävin pankissa ilman pankkikirjaa.
Kävin sieltä nostamassa rahaa ja tein ryöstön.
Oli jotain muutakin ryöstöä, kultasepänliikettä ja tommosta.
Se oli aika hulvatonta meininkiä kaikin puolin.
Tuntui siltä, että riemulla ei ole mitään rajaa, -
mutta kyllähän siihen sitten yhteiskunta ja poliisit puuttuivat.
Se oli semmoista seilaamista. Pank- kihommasta tuli 5 vuoden karkotus.
Vuonna -88 olin Lahdessa ja -
tuli semmoinen huumehomma siellä -
ja jotain touhuja ja jäin siitä kiinni.
Jouduit pohjalle siellä. Mikä oli niiltä vuosilta pahin kokemus?
No, kyllä siellä oli montakin pohjakosketusta.
Syynä oli se, että huumeet oli sot- keneet ja pehmentäneet päätä niin, -
että siellä oli moniakin semmoisia tilanteita.
Semmoinen niitti oikeastaan oli, kun vuonna -88 joulun aikaan -
jouduin Katajanokan lääninvankilassa eristyskoppiin kellariin.
Koppi oli eristetty kaltereilla ja niiden päällä oli vielä verkko.
Viemärireikä oli lattiassa ja palju tarpeitten tekemistä varten.
Sieltä viemärireiästä alkoi nousta "käärmeitä".
Mä olin hirveissä hallusinaatioissa. Se oli niin todentuntuista.
Olin alastomana kopissa, olin repinyt vaatteeni.
Olin mieleltäni sairastunut aika pahasti.
Olin jo vuosien varrella monesti juossut mielisairaalaan, -
kun oli niin pää sekaisin ja paha olo. Psyyke ei kestänyt.
Raamattu kertoo jossain kohtaa miehestä, -
jossa oli riivaaja. Se kaverikin asui siellä haudoissa.
Tuli ihan semmoinen olo jälkeenpäin, -
että se eristyskoppi vankilan kellarissa oli vähän kuin hauta, -
kylmä ja kostea. Semmoinen riivattu mieli ja olo oli.
Olin tosi häiriintynyt ja kipeä kaveri.
No, miten tämä Jumalan puoleen kääntyminen? Mitä tapahtui silloin?
Se tapahtui niin, että kellarissa olin käärmeitten kanssa -
vuonna -88 joulun aikaan. Sieltä mut siirrettiin Sörkän Palikalle.
Poltin vielä sen kopin, kun jouduin kellariin sielläkin.
Sieltä sitten Turun vanki- mielisairaalaan.
Tammikuussa -89 pää selvis' siellä -
ja aloin miettiä elämän tarkoitusta. Tajusin sen, -
että olin rikkonut ihmisiä ja Jumalaa vastaan.
Pienenä olin kuullut evankeliumia kotona.
Mulla on uskovaiset vanhemmat ja olin ollut pyhäkoulussa.
Olin rukouksen lapsi. Vankila- lähetit olivat tulossa pitämään -
hengellistä tilaisuutta. Ajattelin, että nyt on tilanne näin, -
että kun ennen menin tuonne, niin nyt haluan lähteä tänne.
Haluan antaa elämäni Jeesukselle. Jumala kutsui vahvasti puoleensa.
Siellä annoin elämäni Hänelle.
Hänen nimessään ja veressään sain synnit anteeksi.
Jos olis kysytty, miltä tuntuu olla uskossa, niin samalta kuin Askossa.
Mikään ei tunnepuolella tuntunut hyvältä, -
mutta tartuin Jumalan Sanaan. Se ei riipu tunteesta, -
vaan se on niin kuin se on sinne kirjoitettu.
Tämä antoi mulla voimaa lähteä jatkamaan uskontietä.
Sitten pääsin vapaalta vastaamaan kesällä -89.
Sain tilaisuuden mennä Porvooseen Samaria-lähetyksen Betlehem-kotiin.
Se oli mulle tärkeä paikka hengellisen kasvun kannalta.
Siellä oli aamu- ja iltahartauksia ja rakkaudellista ilmapiiriä.
Semmoista taivalta kuljin tosiaan.
Vielä vähän yli vuodeksi jouduin vankilaan, vanhoja juttuja.
Sitä ennen mut kastettiin Vuolahdessa -
entisten pirtutrokareitten seurakunnassa.
Vanha sananjulistaja sanoi mulle kasteen jälkeen pukuhuoneessa: -
"Muista, että Jeesuskin oli perkeleen kiusattavana erämaassa -
ja selvis' voittajana. Pyri samaan sinäkin."
Näillä puheilla menin vankilaan. Kiitos Jumalalle, -
selvisin voittajana. Elin Porvoossa Samaria-lähetyksen yhteydessä.
Sielläkin mulla oli kymmenkunta vuotta pieni osto- ja myyntiliike -
vanhan kaupungin kupeessa. Juotiin siinä kavereitten kanssa kahvia.
Vähän jotain tavaroita ostettiin ja myytiin.
Sain kertoa ihan alusta asti, että olen antanut elämäni Jeesukselle.
Mulla on ollut lyhyt todistus näitten 24 vuoden aikana, -
että Jeesus on pelastanut ja vapauttanut huumeista -
Turun vankimielisairaalassa silloin ja silloin. Ei pitkiä puheita, -
mutta olen heittänyt ihmisille pallon: tuonut Jeesus-nimen julki.
Jeesus-nimi on antanut mulle voimaa ja rohkeutta -
ja on mun pelastaja ja Vapahtaja.
Tätä nimeä oon tuonut julki tosi paljon, missä olen liikkunut.
Kun tässä Haapamäelläkin olen pitänyt tätä kirpputoritouhua, -
olen saanut varmaan sadoille reilun 3 vuoden aikana todistaa -
uskosta Jeesukseen. Kun olin joku hullu maailmassa pyöriessäni, -
nyt oon jonkunlainen Jumalan hullu tässä vaiheessa elämää.
Kunpa tietynlainen palo säilyisi sydämessä!
Jos Herra suo, että joskus saan istua vanhainkodin keinutuolissa, -
niin voisin vielä siellä jollekin mammalle tai papalle todistaa, -
että kauan sitten vankimielisairaalasta Jeesus löysi -
ja vapautti huumeista. Tätä mä haluan tehdä.
Olen kokenut, että se on mun tehtävä. - Kyllä.
Aikamoisen matkan olet tullut tähän päivään.
Elämänmakuista elämää silti. Jumala on antanut ihmisarvoisen elämän.
Vaikka on ylensyömistä ja sairaalloista ylipainoa, -
mutta kiitos Jumalalle, että on antanut voiman kulkea -
ja näinkin paljon terveyttä. On kaksisuuntaista mielialahäiriötä.
Raamattu sanoo jossain kohtaa, että tältä tieltä ei hullukaan eksy.
Saan olla elävä todiste siitäkin, ettei hullukaan eksy tältä tieltä.
Usko Jeesukseen on niin kova juttu.
Huumemaailmassa puhutaan, mimmoset nousut jossain kamassa on.
Usko Jeesukseen on tasaista nousua koko ajan.
Nousee ja nousee eikä ikinä tule tipautusta.
Raamattu antaa ymmärtää, että se kirkastuu aamuruskoon asti.
Se tie kirkastuu. Tätä mä olen saanut maistaa.
Toivon, että saan säilyttää uskon Jeesukseen.
Oon kiitollinen siitä, kun Jumala Sanassaan sanoo näinkin, -
että kaikki tapahtuu uskon kautta Jumalan voimasta, -
ei Timon tai ihmisten omasta voimasta, -
vaan uskon kautta Jumalan voimasta. Tästä voimasta kiitän.
Siinä on enemmän voltteja kuin ydinvoimalassa. Halleluja!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare