VANA TESTAMENT AVANEB
SAKARJA osa 2 David Pawson
Eelnevalt vaatasime Sakarja raamatu esimest osa.
Lähme tagasi viimase prohveteeringu juurde Iisraeli olukorra kohta.
Sama olukord, millest kõneles Haggai enne Sakarjat.
Talle esitati huvitav küsimus paar aastat peale nende julgustavate
nägemuste edasiandmist ja preester Joosua kuningaks kroonimist.
Paar aastat hiljem tuli grupp inimesi põhjapoolt, Beetelist.
Huvitav fakt, sest see näitab, et kahe aastaga oli rahvas hakanud
levima üle maa ja taastama teisigi linnu peale Jeruusalemma.
Beetelgi oli taastunud vähemalt küla tasemele.
Inimesed Beetelist tulid otsima juhatust oma vaimsele elule.
Nad tulid preestri juurde, aga leidsid eest prohveti.
Küsimused puudutasid kahte teemat: paastu ja pühasid,
mis mõlemad kuulusid nende usu juurde.
Aeg paastuda ja aeg head toitu nautida.
Nii paastul kui pühadel on oma koht, Jeesuski võttis osa mõlemast.
Esimene küsimus puudutas paastu, mida regulaarselt peeti.
Paastuti kaks korda aastas, 5. ja 7. kuul ning paastu mõte
oli meenutada Jeruusalemma hävitamist, leinata taga linna.
Küsimus oli väga lihtne:
"Kui kaua veel peame 5. ja 7. kuul paastuma?"
"Oleme ju saanud Jeruusalemma tagasi. Miks jätkata leinamist?"
Sarnane küsimus kerkib meie maal üles igal novembrikuul:
kui kaua veel leiname taga Teise maailmasõja ohvreid?
Seda enam, et paljud ohvrite omaksedki on juba surnud.
Kaua veel jätkame leina mineviku traagika pärast?
Igati ajakohane ja arusaadav küsimus.
"Kui kaua veel jätkame paastumist?"
Sakarja vastus kõlas huvitavalt:
"Paast on tegelikult üsna enese- keskne, sest te haletsete ennast."
"Teil on kahju, et te ei loobunud oma pattudest."
"Tegelikult ei leina te oma pattude pärast, vaid iseenda
ja selle karistuse pärast, mis pattudele järgnes."
Ta lisab: "Paast, mida Jumal nüüd tahab..." -
ja siin ta tsiteerib Jesajat!
Sakarja tsiteerib sageli teisi prohveteid.
Ta tsiteerib Jesaja ptk 58, kus öeldakse:
"Selline peaks olema teie paast: paast ebaaususest!"
"Ja julmusest, sest te pole lahked ega sõbralikud ega aita abituid."
"Sellist paastu ootab Jumal tegelikult!"
"Mitte loobumist toidust, vaid tuimusest ligimese vastu."
Vast sobib see sõna ka neile, kes täna veel suurt paastuaega peavad.
Eelkõige tuleb loobuda patutegemisest.
Ja selle läbi olla vaba teenima teisi.
Meil tuleb paastuda iseendast ja anda end teistele.
Huvitav vastus!
Ta ütleb, et just nendel põhjustel sattuski rahvas vangipõlve.
"Sest muutusite nii isekaks, nii ahneks, selmet olla lahke andma."
"Kui tahate eelnevat aega õigesti meenutada, siis ärge korrake seda,
mida nemad tegid. Mitte lihtsalt toidust paastudes."
Teine küsimus puudutas pühasid.
Vangipõlves tähistati küll teatud pühi,
kuid need olid pigem puhkepäevad kui pühitsetud päevad.
Pühi peeti 4., 5., 7. ja 10. kuul.
Seega paguluses paastuti kahel ja pühi peeti neljal korral aastas.
Nüüd, tagasi kodus, küsitakse, mida teha nende paastude ja pühadega,
mis paguluses alguse said.
Taas vastab Sakarja: "Teie pühad on vägagi enesekesksed."
"Et oleks tore olla - toit, sõbrad, lõbus tuju..."
"Muutke need tõelisteks Jumala pühadeks."
"Ja tehke neist pühitsetud päevad puhkepäevade asemel."
"Olge tänulikud, et Jumal tõi teid kodumaale tagasi,
ülistage Teda ja pidutsege selle auks, et Jumal on ustav
ja te olete tagasi pühal mäel."
"Ja et tänavad on taas täis noori ja vanu ning et Jumal
toob siia maale tagasi veel rohkem inimesi ja taasasustab kogu maa."
"Selline olgu teie pidustuste põhjus!"
"Pisaratest saagu naer ja kurbusest rõõm!"
"Ja Jumal olgu teie pühade keskpunktis," õpetab ta.
Ühtlasi ütleb ta, et oldaks valmis paljude inimeste
liitumiseks juutidega, sest juudid tunnevad Jumalat.
Ta justnagu vihjaks misjonitööle, öeldes:
"Tuleb aeg, mil inimesed haaravad juudi kuuehõlmast sõnadega:
'Räägi meile oma Jumalast!' Te peate selleks valmis olema."
Istusin kord Jeruusalemmas ühe eaka juudi kõrval ja üritasin
talle rääkida tema Jumalast, tema Messiast.
Ütlesin: "Teil on kõik olemas! Meie ju saime kõik teie kaudu!"
"Ilma juutideta ei tunneks me Jumalat! Piibel on juutide raamat
ja meie Vabastaja on juut. Võlgneme kõik teile!"
Ma ei märganud, et rääkides olin ta pükstest kinni haaranud.
Muudkui sikutasin pükstest, korrates: "Teil on kõik olemas!"
Ja korraga meenusid mulle Sakarja sõnad, et palju paganaid tuleb ja
haarab kinni juudi rõivaist sõnadega: "Saime kõik teilt! Jagagem seda!"
Lähme edasi. See on esimese osa lõpp
ja esimene osa raamatust oli pigem mõistetav...
Teine osa on sootuks keerulisem.
Nüüd pöörab Sakarja oma pilgu hetkeolustikult kaugele tulevikku.
Nüüd kõneleb ta n-ö killukeste kaupa, mis võiksid sobituda
mistahes ajahetkesse tulevikus.
Pole siin ka õiget järjestust.
Pigem on need nagu piltmõistatuse tükid karbis segamini:
hulgaliselt eri värvi tükke, aga ei tea, kuhu need sobituvad.
Ilma kaanepildita poleks lootustki.
Tunnistan, et mulle meeldib pilte kokku panna, aga ma teen sohki.
Panen kaanepildi enda ette, võtan tüki ja teen nii.
See on sohitegemine, õige tegija ei kasuta pildi abi.
Nii on ka Sakarjaga - meil pole pilti ees.
Tegelikult on... Ilmutuse raamat.
Heebrealaste kiri 1:1 UT-s ütleb, et Jumal rääkis vanemaile
muistsel ajal prohvetite kaudu mitmel eri viisil,
aga nüüd on ta rääkinud Poja kaudu.
Teisisõnu - nüüd on meil pilt olemas.
Võime tükid kokku seada ja näha, milline pilt sellest tuleb.
Seetõttu Ilmutuse raamatus tsiteeritakse korduvalt Sakarjat.
Ilmutuse raamat hakkab sobitama tükke õigetesse kohtadesse
kauges tulevikus ehk lõpuajas.
See on aeg, kus ajalugu lõpeb
ja kus Jeesus murrab lahti rullraamatute pitserid.
Meil on seega suur eelis võrreldes juutidega, kes seda raamatut lugesid
ja nägid vaid erinevaid pildiosi.
Kuid isegi nüüd pole pildi kokkupanek lihtne.
Toimub selge muutus stiilis ja sisus.
Lisandub veidi luulekeelt, samas kui eelnevalt oli tekst proosas.
Ei mainita hetkeolukorda, templit, Joosuat ega Serubbaabelit.
Pole ka nägemusi. Isegi Jumala nimi muutub.
Esimeses osas on Jumal "Taevaste Vägede Jahve", nüüd lihtsalt Jahve.
See on oluline muutus. Siin on kogu stiil nii erinev,
et mõned koolkonnad väidavad, nagu oleks keegi teine selle kirjutanud.
Kuid miks ei võinud Sakarja stiil muutuda?
Mõned Piibli-uurijad on oma arvamustes väga jäigad
ja neile meeldib "kääre kasutada".
Nii nagu Manasse lõikas pooleks prohvet Jesaja, nii lõikavad mõned
uurijad tema raamatu pooleks väitega,
et selle kirjutasid kaks või isegi kolm erinevat Jesajat.
Sama lugu on Sakarja raamatuga, mis lõigatakse kaheks väitega,
et Sakarja kirjutas algusosa, aga lõpuosa on liiga erinev...
Kuid see on erinev, sest Jumal andis selle erineval viisil.
Aega pole siin üles märgitud, v-o sai ta need aastaid hiljem.
Sisu keskendub niisiis kaugele tulevikule.
Ja nüüd nimetatakse sõnumeid "oraakliteks".
V-o te pole seda Piiblis märganud.
Sõna ise tähendab "kaalult raske", kuid inglise keelde on see
üle võetud lihtsalt sõnana "oraakel", kuigi nii pole õige.
See tähendab "rasket koormat", midagi rasket on tulemas.
Kui olete saanud Issandalt raskeid koormaid, teate, millest ma räägin.
Midagi rasket painab südant ja see kergeneb alles siis,
kui jagad seda teistega. Ise tunnetad, millal koorem kaob,
aga kuni selle hetkeni painab see mõtteid ja südant.
Need kaks sõnumit siin olid kui rasked ja rõhuvad koormad:
üks ptk 9-11, teine 12-14 ja need on väga erinevad.
Vaatame neid lähemalt.
Kõige mõttekam on uurida neid sõnumeid eraldi osadena
ja kui Jumal annab meile tarkust mõista UT Ilmutuse raamatut,
hakkame tasapisi tükikesi lõpuaja pildis nende õigele kohale asetama.
Ptk 9-11 keskenduvad Iisraeli rahvale
ja on nägemused rahva tuleviku kohta. Pilt rahva taastamisest.
Näib, et see pilt eelneb järgnevale ehk siin oleme ajas pigem tagapool.
Samas järgmine osa on pigem hilisem kui varasem aeg.
Kuid meil pole võimalik aega kindlaks teha,
sest ajalisi vihjeid sündmuste järjestuse kohta pole.
Seega saame neid nägemusi vaadata vaid tükikeste kaupa.
Niisiis, vaatame Iisraeli tulevikku ja rahva taastamist.
Sellega seostub kuus pilti, mis on osa rahva tulevikust,
kuid omavahelisi seoseid neil pole.
Esimene pilt: Iisraeli vaenlased hävivad.
Kõik, kes tõusevad Jeruusalemma vastu, satuvad Jumala kätte.
Ta ei lase iial Jeruusalemma maakaardilt ära pühkida.
See on Tema linn, sellele on Ta andnud oma nime.
Seetõttu võin kinnitada, et kui ka New York või Peking
või Washington DC või New Delhi kaardilt kaoksid,
jääb Jeruusalemm alles.
Jumal hävitab nende vaenlased.
Ja alati jääb alles juudirahva jääk, kes sellel maal taastatakse.
Ta ütleb, et isegi mõned vilistid liituvad nendega.
Ja kuna tänapäeva palestiinlased nimetavad end
vilistide järeltulijaiks, on selline tõotus hämmastav.
"Tuleb päev, mil keegi enam ei rõhu Mu rahvast."
See päev pole veel koitnud, aga kord see koidab.
"Päev, mil ükski rõhuja ei tule enam Mu rahva kallale, sest Mina valvan."
See on vaid osa pildist ja me ei tea, millal see täitub.
Kuid see on Jumala lubadus ja Tema peab oma lubadustest kinni,
isegi kui selleks läheb sajandeid.
Teine pilt: rahukuningas, kes ratsutab Jeruusalemma eesli seljas.
Siin me teame, kellega see seostub: Jeesus just nii tegigi.
Kurb on, et kui Jeesus selle prohveteeringu täitis,
ei märganud inimesed eeslit...
Arvati, et Ta ratsutas eeslil, kuna hobust polnud käepärast.
Ja nii ei jõudnudki sõnum kohale,
sest kui Jeesus ratsutas eeslil ja inimesed lehvitasid palmiokstega
ja laotasid riideid maha, hüüdsid nad: "Hoosianna! Hoosianna!"
Me arvame, et see oli mingi taevalik tervitushüüd: "Hoosianna!"
Mitte sinnapoolegi. See tähendab: "Tee meid vabaks! Vabasta koheselt!"
Nii hüüab aastasadu rõhutud rahvas,
kes korraga näeb poliitilise vabaduse käeulatuses olevat.
See on vabadusvõitlejate hüüd: "Hoosianna!"
Ja rahvas nimetab Teda Taaveti Pojaks.
"Hoosianna, Taaveti Poeg! Tee meid vabaks!"
Kuid Ta ei tulnud nende eest võitlema.
Kui Ta oleks tulnud oma rahvast vabaks võitlema,
oleks Ta ratsutanud hobusel. Nii nagu see on Ta teise tulemise ajal.
Kui Iisrael Jeesust järgmine kord näeb, istub Ta hobusel, mitte eeslil.
Kuid esmalt tuli Ta kui Rahuvürst, eesli seljas.
Ja suur oli rahva ehmatus, kui Ta väravast läbi tulles
pööras vasakule, mitte paremale.
Ja kui Ta haaras piitsa, arvas rahvas, et Ta nüpeldab roomlased
linnast välja, aga Tema pöördus vasakule templi suunas,
mitte paremale, Antoniuse kindluse suunas, kus oli rooma sõdurite baas.
Rahvahulk jäi vaikseks.
Ja siis ta nüpeldas juudid Jumala templist välja.
Pole siis ime, et paar päeva hiljem hüüdis seesama rahvas:
"Lööge see mees risti! Meie valik on vabadusvõitleja!"
Ajalooline iroonia on, et sel teisel vabadusvõitlejal oli väga
ebaharilik nimi: Jeesus Bar-abbas.
See tähendab "Jeesus, Isa Poeg".
Tol päeval seisis seal kaks meest, mõlemal nimeks Jeesus, Isa Poeg.
Pilaatus küsis: "Kumba Jeesuse, Isa Poja te valite?"
"Mehe, kes ei võitle teie eest, või selle, kes võitleb?"
Rahvas vastas: "Valime võitleja!" Saate aru, mis toimus?
Rahvas oli sügavalt pettunud, nähes Teda ratsutamas eesli seljas
ja nuhtlemas juute, mitte roomlasi.
Kui tekitad rahvahulgale pettumuse, pöördub see kiiresti su vastu.
Kui sa ei anna rahvale seda, mida ta tahab,
ning ei vasta rahva ootustele, satud otsejoones pahandusse.
Seetõttu Jeesus löödigi risti vaid paar päeva pärast seda,
kui Teda oli palmiokste ja "Hoosianna!"-hüüdega tervitatud.
"Lõpuks ometi tuleb ta võitlema meie vabaduse eest!"
Ja Ta tulebki hobusel ratsutades Iisraeli vabastama, kuid mitte veel.
Selline siis oli väike osa pildist.
On öeldud, et Ta toob õigluse ja rahu, shalom-harmoonia,
ning et Ta valitseb merest mereni.
Taaskord üks tekst, mis rebitakse kontekstist välja
ja kasutatakse siis valesti.
Sina oled Kanadast pärit. Kanadat nimetatakse Kanada dominiooniks.
Teate, miks? Sellesama Sakarja raamatu salmi tõttu:
see maa ulatub Atlandi ookeanist Vaikse ookeanini.
"Dominioon" ehk valitsusala merest mereni - ainus maa maailmas,
mis sellist nime kannab.
Kuid olen üsna kindel, et Sakarja ei pidanud silmas Kanadat.
Ta kuulutas ette Jeesust, kes valitseb merest mereni.
Järgmine pilt räägib vägevast Jumalast.
Jumalast, kes võitleb nende eest ja ilmub nähtaval kujul.
See pilt vastandub rahutoojale.
Siin on Jumal, kes tuleb oma karja juurde ja on hea karjane
pärast kõiki neid halbu karjaseid, kes rahval on olnud.
Ja Tema rahvas sädeleb nagu juveelid Tema kroonis. Kaunis kujund!
Järgnev on pisut ehmatav - siin räägitakse Kreekast.
Aastasadu enne seda, kui kreeklased nende maa vallutasid.
Ja kui võimutses too kohutav mees, Antiochus Epiphanes,
kes viis templisse Zeusi kuju, ohverdas altaril sea
ja täitis templiõued prostituutidega.
See oli rahva ajaloo halvim periood,
mis kestis täpselt 3,5 aastat ehk 42 kuud ehk 1260 päeva.
See aeg kattub täpselt UT-s ennus- tatud antikristuse valitsusajaga.
Antiochus Epiphanese all kannatasid juudid samamoodi,
nagu kristlased hakkavad kannatama antikristuse ajal.
Ennustused Kreeka kohta selles pildis on meile nüüd arusaadavad,
kuid mida juudid tookord arvasid, ma ei tea.
Järgmine pilt: Pärsias laiali hajutatud rahva kokku kogumine.
Pilt juutidest, kes pöörduvad koju kõigist maailma maadest.
Kas teate, et tänapäeval on Iisraelis inimesi 70-lt maalt?
70 rahva hulgast on juute Iisraelisse tagasi pöördunud.
Ja nad on toonud kaasa 70 eri rahva muusikatavad ja tantsud.
Tänapäeva Iisraeli kultuur on ainulaadne sulam.
Jeemeni juudid tõid kaasa oma parimad tantsijad...
Rahvaste aarded on kokku toodud juba tänasessegi Jeruusalemma!
Seal võid sümfooniakontserdil nautida maailma parimat muusikat.
Selline on pilt koju tagasi toodud rahvast.
"Ja kõigile tagasitulijatele pole piisavalt ruumi," ütleb Sakarja.
Taas üks väike tükike, mis nüüd oma kohale sobitub,
kuid tookord oli see vaid väike tuleviku-vihje.
Öeldakse isegi, et Egiptuse ja Assüüria vahele ehitatakse maantee.
Ka Jesaja räägib sellest.
Egiptus ja Assüüria, tänapäeval Iraak, on mõlemad siin pildis sees.
Kuhu see kild sobitub, on täna vaid arvamuse tasandil,
v-a see, et Egiptus on tõesti aidanud rahu saavutada.
Järgmine pilt on mõistatuslik.
Kõigi nende Lähis-Ida naabrite metsad raiutakse maha:
Liibanoni seedrid, Transjordaania ehk Baasani tammed
ja isegi Jordani dzungel, mis enamjaolt ongi juba kadunud.
Liibanoni seedreid leidub veel vaid väikesel maatükil, umbes tosinajagu.
Ja Baasani tammesid pole enam.
Ei tea, miks seda pilti näidati - see on tükike piltmõistatusest.
Järgmine pilt on kõlbmatutest karjastest. Üsna veider lugu.
Siin on meil tähendamissõna näitlikul kujul.
Sakarja läheb tööle karjaste peameheks
ja peab lahti laskma kolm hooletut karjast.
Need viskavad oma palga talle näkku - 30 hõberaha.
"Kui karjast lüüakse, siis lambad pillutatakse."
Taas üks väike osa pildist,
kuid see saab selgemaks, kui lugeda evangeeliume.
Juudas viskas 30 hõberaha tagasi templisse,
sest ta oli halb karjane, kuigi oli jutlustanud, tervendanud.
Jeesuse sõnad: "Kui karjast lüüakse, siis lambad pillutatakse"
olid talle igati tuttavad.
Kõik need esimesed pildid puudutavad Iisraeli.
Killuke siit ja sõna või lause sealt - tagasi vaadates mõistame,
et need kõik olid vihjed tuleviku kohta.
Nüüd aga laieneb pilt rahvusvahe- liseks ja meie ees on kogu maailm.
Nüüd näeme, mis hakkab juhtuma rahvusvahelisel tasandil.
Ja ometi on Jeruusalemm kõigi sündmuste keskpunktis.
21 korda leiame sellest osast nime Jeruusalemm.
Siin seda pole. Väga huvitav!
Nüüd näeme Jeruusalemma kui rahvusvahelist keskust tulevikus.
Ja nii see hakkabki olema! ÜRO peab oma peakorteri sinna üle kolima.
Pilt Siionist kui maailmavalitsuse keskusest - kauges tulevikus.
Vaatame mõningaid pidevalt korduvaid sõnu.
Jeruusalemma mainitakse 21 korda ja see näitab,
et see linn on lõpuaja sündmustes väga olulisel kohal.
Teine oluline sõna, mis esineb 18 korda, on "päev".
See tuleb siin osas pidevalt esile:
Issanda päev; sel päeval; päev, mida Issand teab...
Sama sõna kasutatakse tihti UT-s.
Jeesus kasutas seda korduvalt: "Sel päeval..."
Siin pole tegemist 24-tunnise ööpäevaga.
Heebrea sõnal "yom" ehk "päev" on väga lai tähendus
ööpäevast kuni ajastuteni.
Kasutame seda sõna sarnaselt ka inglise keeles.
Kui ütlen: "Hobuste ja vankrite päev on möödas ning traktorite
päev on koitnud", ei räägi ma sugugi ööpäevast.
Saate mu mõttest aru?
Igal koeral on oma päev, aga lühisabalisel on nädalavahetus...
Kasutan sõna "päev" väga laias mõistes - päev kui ajajärk.
"Issanda päev" tähendab, et inimene on oma päeva kätte saanud,
nüüd on käes Issanda päev.
See tähendab tervet ajastut, mitte ööpäeva.
Nüüd on Issanda päev, meie oma on möödas.
Issanda päev koidab ja maailm näeb, et nüüd on käes Tema aeg.
Ja inimese uhkuse ja ahnuse päevad on läbi ning algab Jumala püha aeg.
Üks osa on siin ka luulekeeles ja selles sõna "päev" ei esine.
Vaatame edasi, tükikeste kaupa.
Esmalt pilt rahvusvahelisest ühendarmeest,
mis saadetakse Jeruusalemma ründama.
Kogu maailma rahvastest moodustub armee, mis saadetakse Lähis-Itta.
See pole veel toimunud, kuid on osake üldpildist.
Sellist rünnakut pole veel Jeruusalemma vastu tehtud.
Iisraeli probleemid pole veel kaugeltki möödas, võite mind uskuda.
Võimalik, et näeme veel oma eluajal rahvaste ühendarmee
saatmist rünnakule juutide vastu.
Juutidel on väga vähe liitlasi ÜRO-s järele jäänud.
Ameerika, suurim liitlane, on nüüd hakanud pöörduma Iisraeli vastu.
ÜRO on valmis saatma suurt ühendarmeed kõikjale,
kuhu nende arvates vaja on.
See sünnib, aga tervikpilti veel pole.
Järgmine pilt: ahastavad linna- elanikud. Loen ette ptk 12:10.
Selle raske aja kohta on öeldud nii:
"Ja Ma valan Taaveti soo peale ja Jeruusalemma elanike peale
kaastunde ja anumise vaimu. Siis nad vaatavad sellele,
kelle nad läbi pistsid, ja kaebavad Tema pärast, nagu kaevatakse ainsa
lapse pärast ja nutavad Tema pärast kibedasti, nagu nutetakse kibedasti
esmasündinu pärast!"
"Sel päeval on niisama suur kaebus nagu kuningas Joosija pärast,
kes tapeti Megiddo orus. Ja kogu Iisrael nutab sügavas ahastuses."
See pole veel toimunud.
Kuid saabub aeg, mil Jeruusalemma elanikud on nii lootusetus seisus,
et nad ei püüa enam teha rahulepinguid palestiinlaste või kellegi teisega,
vaid hüüavad Jumala poole.
Vastuseks näevad nad Teda, kelle on läbi torganud.
Kujutage ette, mida juudid tunnevad, kui mõistavad,
et Jeesus oli siiski nende Messias ja nemad tapsid Ta.
Nad nutavad nii, nagu nutetakse vanema poja mõrva pärast.
Uskumatu, kas pole...
Jeruusalemma ahastus sel päeval on tohutu.
Sakarja ütleb, et nad näevad Teda, kelle on läbi torganud.
See salm kordub taas Ilmutuse raamatu 1. peatükis, kus öeldakse,
et kui Jeesus tuleb, näevad Teda need, kes Ta läbi torkasid.
Ainus, mida juudid pöördumiseks vajavad, on teadmine,
et Naatsareti Jeesus elab.
Sellest piisas Tarsose Saulusele.
Olen kogenud, et sellest piisab ka tänapäeval.
Jutlustasin Cambridge'is ja üks 25-aastane juuditar
küsis peale jutlust, kas ta võib minuga rääkida.
Läksime tolle väikese metodisti koguduse eeskotta ja ta küsis:
"Kas tahad öelda, et Naatsareti Jeesus elab seniajani?"
Vastasin jah. Ta ütles: "Siis Ta ju ongi meie Messias!"
"Meie Messias!" Tundsin end välja jäetuna...
Neiu küsis: "Aga kuidas ma tean, et Ta elab?"
Ütlesin: "Proovi Temaga rääkida."
Jätsin ta Jeesusega rääkima. Ja ta sai teada.
Kümme minutit hiljem õpetas ta juba mulle Piiblit!
Ta näitas mulle kirjakohti VT-s...
Ta mõistis hetkega kõike. Kõik oli temas olemas,
puudus vaid üks lüli - Jeesus.
Kui ta sai aru, et Jeesus elab, polnud muud vaja.
Kui kogu rahvas näeb Teda, kelle nad on läbi torganud...
Mul pole raske uskuda, et kogu rahvas pöördub hetkega.
Kuid nuttes jõuavad nad usuni.
2000 äraraisatud aastat!
Kogu selle aja oleksid nad võinud seista maailma tüüri juures,
selle asemel, et tagakiusu all maalt maale pageda,
nagu 5. Moosese raamat ütleb.
Pole ime, et nad nutavad!
Nii räägib Sakarja raamat Jeruusalemma kaeblevatest elanikest.
Lähme edasi. Prohvetite nuhtlemine.
Ta näeb selgelt, et valeprohvetid on Jeruusalemma suurimaid probleeme
ja et linn puhastatakse kõigist sellistest inimestest.
"Nad pestakse veeallikal puhtaks kõigest patust ja mustusest."
Paulus toob selle esile Ro.11, kui ütleb, et kogu Iisrael pääseb
ja lisab, et Siion puhastatakse patust.
Valeprohvetitid on nii häbistatud, et nad ütlevad lahti oma ametist
sõnadega: "Ma pole prohvet! Sain need haavad sõbralikus kähmluses."
On huvitav tõdeda, et prohveti- ametiga kaasnevad haavad.
"Ma pole prohvet! Lihtsalt kaklesin!"
Värvikas kirjedus inimestest, kes häbenevad oma valeõpetust.
Järgmine pilt: rahvaarvu vähenemine.
Seda osa on raske kuhugi sobitada, mingit järjestust pole.
See on pilt Jeruusalemmast, mille elanikkond on vähenenud
kolmandiku kuni poole võrra.
Siin vihjatakse "löödud karjase ja pillutatud lammaste" teemale.
Tunnistan ausalt, et ma ei tea, kas see pilt sobitub meie mõistes
minevikku või tulevikku. Kolmandik linna jääb tühjaks.
Ma tõesti ei tea. Olen äraootaval seisukohal.
Kuid ptk-s 14 on taas teemaks rahvus- vaheline rünnak Jeruusalemma vastu.
Usun, et see sündmus on ees ja oleme sunnitud nägema linna ründamist
ühinenud rahvaste sõjaväe poolt.
Jumal koondab selle tohutu sõjalise jõu kokku,
kuid Ta ühtlasi võitleb juutide eest.
Siin on selge vihje Jeesuse teise tulemise sündmustele
ja tõenäoliselt Harmageddoni lahingule, sest on öeldud:
"Ja Ta jalad seisavad Õlimäel."
Jumal ei saa seista, sest tal pole jalgu, aga Jeesusel on.
Juudid ise tõlgendavad seda Messia tulekuga - Ta seisab Õlimäel.
Mul on häid suhteid mõnede kunstnikega Iisraelis.
Nad näivad olevat vägagi prohvetlikud inimesed,
selge nägemusega tuleviku kohta.
Üks kunstnik, Motke, mulle lähedane inimene,
saatis mulle hiljuti väljaprindi ühest oma viimastest töödest.
Sellel kujutatakse Õlimäge, templialaga esiplaanil.
Taevakaarel on kollane kuma, mis justnagu siseneks pilti.
Pildi kohal oleks nagu kirgas valgus,
mille kuma tuleb tumeda taeva taustal esile.
Ta poleks pidanud midagi selgitama, aga ta ütles:
"See on Messia auhiilgus ilmumas Õlimäe kohale."
Ma oleks pidanud selle pildi täna kaasa võtma.
Ta jalad seisavad Õlimäel ja on öeldud,
et siis toimub tohutu maapinna lõhenemine,
mis põhjustab kogu piirkonnas suuri geofüüsilisi muutusi.
Peame neid kirjeldusi võtma täht-tähelt...
Jeruusalemm on ümbritsetud mägedega.
Kaljukirik on kaheksanurkne,
nii et iga selle külg on suunaga ühe mäetipu poole.
Linna ümber on kaheksa mäetippu - hämmastav geomeetriline maastik.
Kaljukiriku idapoolne külg on suunaga Õlimäe poole,
põhjapoolne külg Scopus-mäe poole.
Ja nii järjest edasi - iga külg mingi mäetipu suunas.
Ükskõik, millise seina vastu end toetad, vaatad mäetipu suunas.
Kuid siin öeldakse, et sel päeval, kui Ta jalad seisavad Ölimäel,
mäetipud värisevad, langevad maha, ja Jeruusalemm jääb ise mäetippu.
Seepärast kõik tõusevadki üles Issanda mäele.
Hämmastav pilt, kui Jeruusalemm seisab lõpuks kõrgeimas tipus,
nii et seda on kaugele näha.
Tänasel hetkel ei paista linn enne, kui ületad mäed.
Kaugelt pole midagi näha, sest linn asub nõos.
Kuid siis on linn kõrgel ülal, sest mäed langevad maha.
Ja Õlimäelt avaneb ida suunas suur org.
See kõik on osa pildist, kuigi meil on väga raske seda ette kujutada.
Pildi põhirõhk on siiski ühinenud rahvaste armeel linna ümber.
Need, kes ründvad Jeruusalemma selles viimases lahingus,
satuvad Jumala kätte.
"Nende silmad mädanevad oma koobastes ja neil mädaneb keel suus."
"Paanikas tapavad nad üksteist."
Tegemist on üleloomulike sündmustega.
Ja arvake, mis on öeldud nende piltide lõpus?
"Siis te tunnete..."
Tõeliselt apokalüptiline.
Lõpuks pilt sellest, kuidas pärast neid sündmuseid kõik rahvad
näevad Jeruusalemma kui Jumala nime asukohta.
Lisaks pilt sellest, kuidas kõik maailma rahvad tähistavad
ühte juutide püha - lehtmajade püha.
Mitte nelipüha või paasapüha.
Pilt sellest, kuidas kogu maailma rahvaste esindajad
lähevad Jeruusalemma lehtmajade püha pidama.
Imeline!
Lehtmajade püha on üks neist, mida kristlased ei pühitse. Kahjuks!
Meil on nelipüha ja paasapüha, aga lehtmajade püha mitte.
Juutidele on see tähtsaim pidu.
Tõeliselt oluline ja suurim peoaeg!
Saagikoristuse pidustused pärast kogu saagi kokkukogumist.
Ja juudid tähistavad seda suurelt!
Nad elavad sel ajal väikestes lehtmajades,
millel pole katust, et tähistäevas näha oleks.
Nad meenutavad, kuidas Jumal viis nad läbi kõrbe.
Need on 8-päevased pidustused, mis lõpevad pulmapäevaga.
Nad abielluvad seadusega.
Varikatuse all seisab rabbi, käes rullraamat Moosese seadusega
ja rahvas tantsib ümberringi.
Ja nii nad abielluvad Moosese seadusega - eelseisvaks aastaks.
Järgmisel hommikul alustatakse 1.Moosese 1:1 lugemisega.
Loetakse läbi kõik 5 Moosese raamatut kuni viimase salmini
12 kuud hiljem, et siis uuesti seadusega abielluda.
Kuid neil on vale peigmees,
sest lehtmajade püha 8. päev peaks lõppema Messia pulmalaudaga.
Meil abikaasaga oli imeline kogemus. Meie hõbepulmapäev
kattus lehtmajade püha 8. päevaga, Messia pulmapäevaga.
Me olime Iisraelis ja tähistasime seda koos 1200 inimesega
öistel pidustustel Juudea kõrbes.
Õhtul süüdati tohutu suur lõke. Pidutsesime, sõime röstitud vutte.
Ja järgmisel hommikul läksin väikesesse poodi Jeruusalemmas,
et lasta endale valmistada sõrmus, mille abikaasa tahtis mulle kinkida.
Sõrmusel on Jeruusalemma müür ja tähed DVD ehk David.
Ta kinkis selle meenutamaks, et olen valvur müüril.
Selline oli meie 25. pulmapäev.
Sellest saab ka teie pulmapäev! Te kõik abiellute!
Kord ühes koolis küsis minult väike poiss:
"Miks Jeesus abielus polnud?"
Vastasin:"Ära muretse, Ta abiellub."
Pärast küsis direktor minult: "Mida sa mu lastele õpetad?"
"Mis Jeesuse abielust sa ometi rääkisid?"
Vastasin: "Kas sa Piiblit ei tunne? Kogu Piibel ongi ju armastuslugu!"
Lugu isast, kes oma pojale mõrsjat otsib.
Lõpus nad abielluvad ja elavad õnnelikult igavesti.
Kõik kaunid armastuslood lõpevad abieluga ja nii ka see.
Peo 8. päevale viitab ka Ilmutuse raamat, kui räägib Talle pulmadest.
Kas teadsite, et Jeesus sündis lehtmajade püha ajal?
Kõik viited sellele leiate Luuka evangeeliumist.
Ta sündis septembris või oktoobri alguses, 7. kuul
ehk lehtmajade püha kuul.
"Sõna sai lihaks ja oli 'lehtmajaline' meie keskel."
Joh. ptk 7 ütleb Ta vend:
"Sa ei lähegi lehtmajade pühale? Sel ajal pidavat ju Messias tulema."
Nad ei uskunud Temasse ja seepärast narrisid Teda.
Ta vastas: "Minu aeg pole veel tulnud."
Seetõttu olen üsna kindel, et tean kuud, mil Jeesus tagasi tuleb.
Aastat ma ei tea, kuid Ta tuleb kindlasti õigel ajal.
Ja see juhtub lehtmajade püha ajal.
Kõik juudid usuvad just Sakarja ptk 14 alusel,
et Messias tuleb tagasi lehtmajade püha ajal.
Neil pole selles mingit kahtlust.
Kristlastele on see mõte võõras.
Kuid ühel päeval läheme kõik lehtmajade püha ajal Jeruusalemma.
Esimene tasuta lend Pühale maale.
Me kõik koguneme selleks kokku ja rahvad hakkavad neid pühi
igal aastal tähistama ning saadavad oma esindajad Jeruusalemma.
Ja on öeldud, et kui nad seda ei tee, jäävad nad ilma vihmaveeta.
Egiptust see ei puuduta, sest seal vihma ei saja,
nemad saavad vee Niilusest.
Seega kui egiptlased kohale ei tule, tabab neid katk.
Teised rahvad aga jäävad vihmaveeta.
Lehtmajade pühast on saanud juutidele ja üha enam ka
kristlastele pidepunkt lootusele Messia ülemaailmsest valitsemisest.
Viimati, kui osalesin kristlaste lehtmajade pühal Jeruusalemmas,
kuhu igal aastal saabub sadu inimesi,
läksin esmalt platsile Läänemüüri vastas, kus oli suur telk.
Läksin sisse ja nägin juudi pere- kondi laudade ümber einestamas.
Kõik olid õnnelikud. Nende peakohal oli suur pilt, kus oli kujutatud
eri rahvuseid minemas eri teid mööda üles Jeruusalemma,
mis seisis kõrgel mäe tipus.
Edasi läksin kristlaste peopaika.
Nägin suurt pilti, kus kujutati Jeruusalemma kõrgel mäe tipus
ja eri rahvad oma rahvarõivais läksid üles linna suunas.
Mõtlesin: "Vaat siis! Déja-vu. Olen seda juba näinud..."
Lehtmajade püha kaudu jõuavad juudid ja kristlased samm-sammult
lähemale tuleviku- lootuse mõistmisele.
Ja kõik see põhineb Sakarja 14. peatükil.
Sellised on need killud tuleviku kohta.
Meil on võimalus hakata tervikpilti kokku panema.
Kõiki ei oska ma veel kohale sobitada,
sest arvan, et kõik pole veel toimunud.
Kuid sündmused arenevad lausa meie silme all
ja Jumala plaanid teostuvad.
Jumala plaan hõlmab kogu maailma. Ja see saab teoks.
Jeesus on tulemas tagasi - valitsema. Ja meie valitseme koos temaga.
Kui Jeesus Isa juurde läks, küsisid jüngrid:
"Kas Sa nüüd taastad Iisraeli kuningriigi?"
Ta vastas: "Teile pole antud teada aega ega päeva,
mille Isa on määranud."
Teisisõnu - Isa on kindla aja paika pannud.
Ta ütles: "Teie minge edasi ja olge Minu tunnistajad kõikjal maailmas."
"Sest tahan enda juurde võimalikult palju inimesi."
Nagu Ta ütles tähendamissõnas Taevase Isa kohta:
"Minu maja täitub inimestega."
Aamen.
Tõlge: Mairi Sepp