GAMLA TESTAMENTET ÖPPNAS
ESRA OCH NEHEMJA Del 1
När vi studerar Guds folks, Israels, historia -
ser vi hur Gud lät straffen för deras synder bli allt hårdare.
Varje straff verkar bli lite hårdare än det förra.
Han började med att sända grannfolk -
som filisteerna, på rövartåg.
Det första straffet var alltså förlust av egendom.
När det inte hjälpte, blev straffet hårdare.
Då kom torka, missväxt och svält.
När de ännu inte lyssnade, kom sjukdom och hälsoproblem.
Det slutliga straffet var att förlora det Utlovade landet -
och föras bort till ett annat land. De hade förts ut ur Egypten.
Gud lovade föra bort dem igen, om de vidhöll sin livsstil -
vilket det gjorde. Det blev två bortföranden.
När det värsta straffet kom, hade det redan varit inbördeskrig.
De tio stammarna i norr hade tillsatt en egen kung.
De två stammarna i söder höll fast vid Davids kungafamilj i Jerusalem.
De två stammarna i söder kallades Juda, efter den större av dem.
Den andra, Benjamin, var liten. Av Juda kommer ordet "jude".
Det första bortförandet skedde 721 f.Kr. -
när de tio stammarna fördes till Assyrien.
Sedan försvagades Assyrien och Babylonien intog det.
Andra bortförandet gällde de två stammarna i Juda, från Jerusalem.
Det var Babylon som förde dem i fångenskap 586 f.Kr.
Den fångenskapen talar Gamla Testamentet mest om.
När babylonierna kom, gjorde de inte det som Habackuk väntat.
De förstörde inte allt. De var mildare än väntat.
De förde bort folket i tre grupper vid tre olika tider.
Först förde man bort kungliga hovet, alla regenter.
Man tänkte det skulle hålla Juda i schack och under Babylon.
De skummade bort översta lagret i samhället.
I det lagret fanns Daniel som bortfördes som tonåring -
med det kungliga hovet till Babylon.
Han fick en stor roll under fångenskapen, som ni vet.
Det fungerade inte. De som var kvar försökte bli fria från Babylon.
Babylon kom på nytt år 597 och förde bort alla hantverkare.
De försökte göra folket fattigt och så hålla koll på dem.
Bland hantverkarna fanns prästen Hesekiel.
Han var också viktig under fångenskapen.
Detta fungerade inte heller.
De kvarvarande gjorde uppror mot Babylon.
Till slut kom Babylon och förde bort resten år 586.
De rev templet och allt annat. Jerusalem blev ruiner, ödelagt.
Judeen var tomt. Benjamin och Juda blev bortförda till Babylon.
Först fördes de tio stammarna till Assyrien.
Sedan fördes de södra två stammarna till Babylon.
Assyrien och Babylon låg nära varandra i Mesopotamien.
Folket fördes bort i tre grupper.
Det skedde under den babyloniske kungen Nebukadnessars tid.
De stannade i fångenskap i 70 år. Jag ska strax berätta varför.
Det måste vara exakt 70 år. Daniel läste om det i Jeremia bok.
När de 70 åren var nästan slut, blev han ivrig.
Han började be: Herre, det är dags att föra oss tillbaka.
Det blev tre återkomster.
Det kan verka förvirrande, men det var tre bortföranden och tre återkomster.
Den första gruppen återvände år 537.
Serubbabel som var av Davids kungasläkt -
förde kungasläkten tillbaka till Jerusalem.
Han nämns i Jesu släkttavla i Matteus 1.
Prinsen ledde den första gruppen -
som bestod av 50 000 personer av Judas och Benjamins stammar.
Ca 90 år senare kom en grupp till.
De var bara 1800 personer.
De återvände år 458 under prästen Esras ledning.
Han förde tillbaka leviterna, för inga sådana hade återvänt.
De behövdes för att återupprätta gudstjänsten.
Esra samlade så många leviter han kunde, men många ville inte komma.
Han kom igen och fick med sig ytterligare 38.
Han återförde leviterna, för han ville återupprätta religionslivet.
Serubbabel återupprättade samhällslivet.
Esra ville upprätta det religiösa livet -
så han förde tillbaka leviterna.
Nehemja återvände 14 år senare, år 444 f.Kr.
Han hade bara några hantverkare med sig.
Han vill återuppbygga den fysiska sidan, Jerusalems murar.
Återuppbyggnaden gällde samhället, det religiösa och fysiska livet.
Folket behövde en befäst stad för sin säkerhet.
Jerusalems murar byggdes inte upp förrän Nehemja kom.
Denna andra exodus var olik den första.
Den skedde gradvis.
Det slår en hur få som återvände.
Antalet återvändande är litet jämfört med hela antalet judar.
Livet i Babylon var mycket bättre än i Egypten.
De var inte slavar. De var med i affärslivet.
Det är inte lätt för judar att lämna sin affärsverksamhet.
En judisk affärsman i New York köpte en liten butik -
mellan två enorma varuhus.
Han funderade vad butiken skulle heta. Han gav den namnet: "Ingång".
Judarna har alltid varit utmärkta affärsmän.
De har varit hänvisade till sitt intellekt. De är skarptänkta.
I Babylon blev de goda affärsmän.
När det var dags att återvända efter 70 år, var det inte lätt -
att återgå till fattiga förhållanden utan affärsliv.
De flesta stannade i Babylon.
De visa männen som följde stjärnan till Betlehem var dessas ättlingar.
De sökte efter stjärnan som skulle vara ett tecken.
Bileam hade profeterat att en stjärna ska gå upp i Jakob.
De visa männen var inte hedningar, utan judar som stannat i Babylon.
"Chassider", de visa männen, var israeliter.
Berättelsen är fenomenal. Ju mer man förstår, ju mer ser man.
Vi ska nu se på två bibelböcker, Esra och Nehemja.
De har fått sina namn efter andra och tredje återkomsten.
Egentligen gäller de alla tre återkomster.
Serubbabel finns med, Esra finns i båda och Nehemja i den ena.
Det första man ser är att de är väldigt lika.
När man ser på strukturen -
ser man att de följer exakt samma mönster.
Redan det säger något.
De måste ha skrivits av samma författare. Vem?
Dessutom är texten mycket lika Krönikeböckerna.
I de hebreiska skrifterna har Esra och Nehemja bundits ihop.
Senare kallades de 1 och 2 Esra.
De knöts också ihop med Krönikeböckerna.
Antagligen skrev Esra allihop.
Han höll noga reda på saker.
Det verkar som han skrivit Esra och Nehemja och Krönikeböckerna.
De skiljer sig från Kungaböckerna.
Både Esra och Nehemja har fyra delar.
Andra och fjärde delen är likadana: återuppbyggnad och förnyelse.
Återuppbyggnad av staten och förnyelse av folket.
De tre återkomsterna kommer däremellan.
Esra är om första återkomsten under Serubbabel -
och återuppbyggnaden av templet.
Sedan andra återkomsten under Esra och förnyelsen av folket.
När folket återvände till landet, återgick de till synd.
Är det inte tragiskt?
Det hade kostat dem landet. De hade varit borta i 70 år.
Ändå när de återvände, iakttog de inte Guds bud.
Vad snabbt människor glömmer!
Alltså: Första återkomsten under Serubbabels ledning.
Återuppbyggnaden av templet som gick hackigt.
Haggai och Sakarja bidrog med uppmuntran.
Sedan den andra återkomsten och förnyelsen av folket.
Tredje återkomsten och återuppbyggnaden av murarna.
Förnyelsen av förbundet och en ny förnyelse av folket.
Folk verkar varje gång glömma sin synd, som kostade dem landet.
Också en annan sak är uppenbar.
Ni kanske inte ser "ab", "abc", "abc" och "ab".
Båda böckernas första del är tvådelad.
Den andra och tredje är tredelad. Den fjärde tvådelad.
Likaså i Nehemja är första delen tvådelad -
andra och tredje delen tredelad och fjärde tvådelad.
Böckerna är omsorgsfullt, vackert och balanserat upplagda.
De måste ha sammanställts av samma person. Esra, tror jag.
Det finns ännu en viktig parallell. Kapitel 9 i båda böckerna -
är tankeväckande bekännelseböner av folkets synd.
Om ni varit med i nationella bönerörelser -
de senaste åren, vet ni att dessa 9:de kapitel är viktiga för dem.
Kapitel 9 i båda böckerna -
är en offentlig bekännelse av nationella synder inför Gud.
Neh 9 och Esra 9 är båda mycket läsvärda.
Det om likheterna. Nu ska vi se på Esras bok.
Ni ser de fyra delarna och underavdelningarna.
Ni kanske tror att jag klistrat det ovanpå, men läs böckerna.
Det är en noggrann ämnesanalys direkt ur böckerna.
Strukturen är tydlig.
Den är vackert upplagd och skickligt utförd.
Båda böckerna är skrivna på två språk.
De är skrivna på hebreiska och arameiska.
Arameiska var som esperanto, ett gemensamt språk som alla kunde.
Åratal senare blev grekiskan språket alla kunde, på NT:s tid.
På Gamla Testamentets tid var arameiskan det semitiska språk -
man kunde tala var som helst inom den fruktbara halvmånen.
De hade lärt sig arameiska under fångenskapen i Babylon.
De måste lära sig det för affärsverksamheten.
Många historiska dokument från fångenskapen var på arameiska.
Delar av släkttavlorna i Esra och Nehemja är ännu på arameiska.
De har översatts till vårt språk från två originalspråk.
I Gamla Testamentet är det bara Daniel som också är på två språk.
Av samma orsak. Den skrevs under fångenskapen.
Dessa skrevs genast efter den. De återvände alltså tvåspråkiga.
De kunde affärsspråket arameiska och sitt eget språk hebreiska.
Bokens innehåll är mycket rakt på sak.
Jag kommenterar inte allt.
I början nämns Koresh, den persiske kungen.
Mederna och perserna har erövrat Babylonien.
Koresh är regent i den östra ändan av fruktbara halvmånen.
Han är stormaktsledare, men en välvillig man.
Han utövade en godhetens politik.
Det är intressant att redan Jesaja -
vilket är långt tidigare, visste namnet på Koresh.
Jesaja sa: Gud ska sända sin smorde tjänare Koresh -
att föra er tillbaka från fångenskapen.
Många forskare kan inte tro att Jesaja visste hans namn.
Det tror att det skrevs senare. Gud visste namnet.
Gud använde Koresh.
Han var välvillig mot alla folk som flyttats från sina länder: -
Jag ska låta er återvända till ert land. Återuppbygg er religion -
och be till er Gud för mig.
Arkeologiska fynd visar att han sade detsamma -
till alla folk som varit fångar i Babylonien.
Han bad dem be till sina gudar för honom.
Han gick säker oberoende av vilken gud som var den rätta.
Han sa till Israel: Återvänd, bygg upp templet -
och be till er Gud för mig. Detsamma sa han till alla folk.
Visst ser man Guds hand i det. 70 år hade kommit till ända.
Gud reste upp en välvillig regent -
som ville att de återvänder hem, bygger upp templet -
och sedan ber för honom där.
Han fick alla folk att be till alla gudar för sig.
Serubbabel var Jojakims barnbarn och av Davids kungasläkt -
och han valdes att leda folket.
Koresh uppmuntrade judarna att välja en kung åt sig.
Men de valde aldrig mer en kung.
Serubbabel och folket uppmanades att gå upp till Jerusalem.
De var på en slätt och Jerusalem låg i bergen.
På hebreiska är "gå upp" "alija".
Ännu använder judarna det om dem som återvänder till Israel.
De gör alija. Det har varit många alija under min livsstid.
Det började 1875 när de första judarna återvände från Europa.
Sedan har det varit många alija, då man gått upp till Jerusalem.
Det är det sista ordet i hebreiska Bibeln, alltså Gamla Testamentet.
Den slutar med Krönikeböckerna: Bege er dit upp! Alija! Återvänd!
Serubbabel återvände och återuppbyggde.
Han tog med sig översteprästen Jeshua, det vill säga Jesus.
Josua, Jeshua och Jesus är samma ord.
Det första de gjorde var att upprätta altaret och offra.
Under hela fångenskapen hade de inte kunnat offra -
för de hade varken tempel eller altare.
Det första de gjorde var att resa ett altare och offra.
Det var det första Abraham gjorde där han reste sitt tält -
i 1 Moseboken. När Noa steg ur arken reste han först ett altare.
När de återvände reste de ett altare. Då stötte de på problem.
Artaxerxex hade ersatt Koresh. Han fick ett brev av samariterna.
Samariterna var till hälften judar, till hälften hedningar.
Några judar hade lyckats undvika fångenskapen.
De hade bott i Juda bergsbygd -
och ingått äktenskap med representanter för andra folk.
Samariterna var till hälften judar, till hälften icke-judar.
Därför var de inte omtyckta bland heljudar.
De hade ju också flytt deportationen.
Från den tiden har de inte kommit sams.
När Jesus berättade för judarna om den barmhärtige samariten -
berörde Han en djup klyfta, ända sedan fångenskapen.
Samariterna ville inte att heljudarna kom tillbaka.
De hade tagit över landet och skrev ett brev till Artaxerxes.
De lyckades stoppa återuppbyggnaden.
Men Artaxerxes var Esters styvson.
Han var därför positivt inställd till judarna.
Senare sändes ett annat brev från Babylon.
En ny kung Darejaves uppmuntrade dem att fortsätta bygga.
Återuppbyggnaden gick knaggligt och långsamt.
Motståndet från samariterna stoppade den ibland.
Ibland blev de trötta och satsade på att bygga sina hem.
Profeten Haggai frågade: "Är det tid för er att bo i panelade hus -
medan Herrens hus ligger i ruiner?"
Haggai fick igång dem igen. Det var svårt att hålla arbetsmoralen uppe.
De var en liten grupp i ett kargt land, som byggde när de kunde.
Gör er inga romantiska före- ställningar om återuppbyggandet.
Det gick knaggligt.
Det var under Darejaves I som Daniel kastades i lejongropen.
Gud gjorde den ena persiske kungen efter den andre -
välvilligt inställd till judarnas återuppbyggande -
trots samariternas motstånd.
Sedan gick det 50 år till Esras återkomst.
Esra återvände 80 år efter Serubbabel.
Han fick uppdrag av kungen att upprätthålla lag och ordning.
Artaxerxes sände ett brev till och uppmuntrade leviterna att resa.
Då lyckades Esra hitta ytterligare 38 villiga.
Sedan följer förnyelsen. Det är sorglig läsning.
Först ser vi att Esra bad enskilt.
Han bad för folket: Gud, var nådig!
Se vad de gör. De går rakt in i på gamla vägar.
Det ledde till en offentlig bekännelse.
Han krävde att syndarna bekände sina synder offentligt.
Han gjorde upp en svart lista. Han var grundlig.
Han gjorde en lista på dem som föll tillbaka till att bryta mot buden.
Det vanligaste brottet var blandäktenskap.
De gifte sig utanför sitt folk. Det var förbjudet för Israel.
Det är också förbjudet för kristna i Nya Testamentet. Någon sa: -
Om du gifter dig med djävulens barn, får du problem med svärfar.
Det är djupa ord. Hur många har inte hoppats -
när de gifter sig med en som inte tror, att den kommer till tro.
Ofta är det en kristen flicka. Det leder till år av hjärtesorg.
Gift er i Kristus. "Gå inte i ok med dem som inte tror."
Kanske var det för få kvinnor. Esra krävde att blandäktenskapen bröts.
Han sa: Om de inte är på Guds sida, är spelet över.
Nya Testamentet ber oss inte göra så, men Esra såg allvarligt på det.
Enligt Mose lag måste man göra så. Hustrur och barn sändes iväg -
för att Guds folk skulle kunna vara Guds folk.
Esra till och med läste släkt- tavlorna på vissa från Babylon.
Han körde bort dem som inte var verkliga judar, utan bara sa så.
Det är innehållet i Esra i huvuddrag.
Det som griper en är Esra själv som person.
Hans namn betyder "hjälp". Nehemja betyder "tröst".
Den lilla återuppbyggnadsgruppen behövde nog det: hjälp och tröst.
Det fick det! "Eser" är hjälp på hebreiska.
Därfrån kommer vissa namn, som "Elieser", som gett "Lasarus".
De betyder "hjälp".
Esra var ättling i rakt nedstigande led från Aron och hans son Elieser.
Bland hans förfäder fanns också Pinehas och prästen Sadok.
Hans bakgrund var prästerlig. Han hämtade Skrifterna med sig: -
Mose lag, pentateuken, Bibelns första fem böcker.
Han var en Ordets man. Det står han gjorde tre saker med Bibeln.
Lägg märke till ordningsföljden.
Han studerade, levde och undervisade det.
Vilken utmaning! Han studerade det, han levde det, han undervisade det.
Det första och tredje är rätt lätt att göra.
Han insåg att det viktigt att låta både livet och läpparna tala.
Han studerade det, han levde det och han undervisade det. Vackert!
Här är ett predikotema för dig, Kim!
Han var en rättfärdig man med en stor tilltro till Gud -
och som var moraliskt rakryggad. Han kunde gråta över andras synder.
Att gråta över egna synder är lätt. En gudfruktig gråter över andras.
Hans undervisning var inriktad på lydnad mot Guds Ord.
Inte bara att vara intresserad. Man behövde vara lydig.
Han upprepade: Följ Guds ord! Lyd det! Gör det!
Guds Ord är till ingen nytta om man inte gör det.
Enligt traditionen ledde han ett råd med 120 judar -
som utformade Gamla Testamentet. Judarna tror det.
Säkert är att han lade grunden för de följande 400 åren -
då inga profeter förekom.
De skulle inte ha andra ord från Gud än det Han sagt förr.
Gud kan tala genom sitt Ord från förr, Bibeln, -
eller genom profeter. Finns det inte profetia, finns bara Skriften.
Esra lade grunden till en bibelbaserad synagoga.
Ända sedan dess har gudstjänsten i synagogan -
följt direktiven från Esra. Också idag.
Gudstjänstordningen i synagogan är motsatt till -
de flesta kristna gudstjänsterna.
Så var det inte i urförsamlingen. Den följde ordningen i synagogan.
När jag var pastor i Guildford -
följde vi gudstjänstordningen i synagogan varje söndag.
Den är mycket bättre än den senare kristna ordningen.
Ordningen var: Ordet först, sedan lovsång.
Lyssna till Gud innan du talar till Honom.
Lovsången är ett gensvar på det Han sagt.
Så blir lovsången mycket mer betydelsefull och mångsidig.
Ibland vill man dansa och sjunga, ibland vara allvarlig, ångerfull.
Det är tungt att se lovsångsledare pumpa igång människor i lovsång.
Man kan inte lovsjunga förrän sinnet är fullt av Gud.
När vi stiger in i kyrkan är sinnet inte fullt av Gud.
Ofta tar det 20 minuter att komma igång.
Spara dem och lovsjung efter Ordet. Då är människorna fulla av Gud.
Då vill man lovprisa, men då pålyser vi slutpsalmen.
I synagogan tar man en timme att läsa och förklara Guds ord.
Sedan svarar de på det i lovsång. Det var ordningen i urförsamlingen.
Esra lade den ordningen. Han satte Ordet och dess förklaring först.
Han ställde en talarstol på torget. Han läste och förklarade Ordet.
Lovsången kom som ett svar på det.
Det är lättare att ge gensvar till Gud, när man lyssnat på Honom.
Ni som läst mina böcker vet det här.
Jag vill ha tillbaka ordningen som Jesus och den första församlingen -
följde, som de fått från synagogan och Esra. Börja med Ordet!
I Guildford hade vi en timme inför Ordet -
och sedan en halv timme i lovsång. Man spar tid.
När man är full av Ordet, vill man gensvara till Honom.
Man behöver inte pumpa. "Vädret är vackert. Låt oss prisa!"
Det blir mänskliga ansträngningar.
När man är full av Gud, tänker man på Honom och glömmer annat.
Då är man färdig att lovprisa.
Reklamen slut.
Under de följande 400 åren kom inga profeter, bara skriftlärda.
Skriftlärda var de som studerade och förklarade Ordet.
När profetia saknades -
delades de skriftlärda in i konservativa och liberala.
Det fanns konservativa och liberala bibelforskare.
De konservativa trodde på uppståndelsen och liv efter döden.
De kallades fariseer. De liberala trodde inte -
på uppståndelsen eller ett liv efter döden.
De var sorgsna sadduceer.
Det är min minnesregel. Fariseer såg framåt.
Alla åsikter om tolkningen av Bibeln kom fram.
Bibelforskarna och teologerna levde gott.
När Jesus kom, lyssnade vanliga människor gärna -
för Han "undervisade med aukto- ritet och inte som de skriftlärda".
Det märks när någon talar ur böcker, eller vet vad den talar om.
En gång höll jag 20 predikningar om den Helige Ande -
innan jag fått dopet i den Helige Ande.
Ju närmare jag kom Apostlagär- ningarna, desto svårare blev det.
I sin nåd döpte Herren mig då i den Helige Ande.
Följande söndag predikade jag från samma anteckningar.
En ung man frågade efteråt: Vad har hänt?
Du är annorlunda.
Den här veckan vet du vad du talar om!
Han var snickare. Nu verkar han som pastor i Bristol.
Nyligen höll han en TV-gudstjänst.
Man kan hitta allt i böcker. Det gjorde de i 400 år.
De tvistade om konservativa och liberala synpunkter.
Sedan kom Jesus, och vanligt folk lyssnade gärna på Honom.
Du vet vad du talar om. Du talar med auktoritet.
Esra lade grunden till bibelstudier i synagogan -
och satte det på första plats i morgongudstjänsterna.
Det höll dem samman under de 400 år när de inte hörde från Gud.
De hade Bibeln. De studerade och läste den flitigt.
De såg ändå inte vad de borde ha sett.
Jesus sa: Forska i Skrifterna. De vittnar om mig.
Han talade om Gamla Testamentet. För det behövs den Helige Ande.
Nästa gång ska vi tala om Nehemja.
Översättning: Heaven TV7 Sverige