Avades Vana Testamenti.
Nutulaulud David Pawson
Peale Jeremija käsitlemist vaatame Nutulaule.
Need on teie Piiblis kokku pandud, sest siin Jeremija nutab.
See on üks kõige kurvematest raamatutest kogu Piiblis.
Kui võrrelda Iiobi raamatuga, Iiob kurvastab isikliku tragöödia tõttu.
Seevastu Jeremija nutab rahvusliku katastroofi pärast.
Eriti linna pärast, mida ta armastab. See on Jeruusalemm.
See on kirjutatud pisaratega.
Mäletan, et sain kirja mehelt, kes pärast seda, kui temast
sai kristlane, elas riigis, kus kristlane olemine oli ränk asi.
Nad põletasid ta maja koos naise ja lastega maha.
Nad kõik hukkusid tules. Ta kirjutas, et mulle sellest rääkida.
Ma näen seda kirja praegu ja pisaraid sellel,
sest tint voolas. Siiski suutis ta öelda: Ma annan neile andeks,
sest Kristus andis mulle andeks. Selles riigis maksis Jeesusesse
uskumine sinu perekonna elu. Lugedes nutulaulu, näen ma
pisaraid lehekülgedele kukkumas ja tinti laiali ajamas.
Siin nutab mees kogu südamest.
VT kreeka k tõlkes nimetatakse seda lihstalt "Pisarad".
Heebrea keeles nimetatakse seda lihtsalt "kuidas", sest see on
esimene sõna rullraamatus. Kuidas?
Kreeka keeles nimetatakse seda "Pisarad" ja ladina keeles,
kust oleme saanud sõna "lamentation" ( nutulaul),
on ka sõna "Pisarad". Seega siin on üks väga kurb raamat.
Võite leida selles vaid mõned grammid lohutust.
See on kirjutatud, nähes Jeruusalemma täiesti laastatuna.
Kujutage ette pilti Hiroshimast.
Nii võis Jeremija näha Jeruusalemma.
Kõik, mida ta nägi, oli mahakistud, põletatud ja laastatud linn.
Kohutav. Emad sõid omaenda lapsi, isegi kohe peale sündimist.
Siin ta nutab. Me teame, et Jeremija oli poeet.
Enamik tema prohveteeringutest olid luule vormis.
Ta oli ka musikaalne. Ta kirjutas laule.
Prohvetluse ja muusika vahel on hämmastav seos.
Prohvetluse vaim inspireerib luuletama ja muusikat tegema.
Kui Sakarja prohveteeris, siis ta palus inimestel endale
muusikat mängida ja siis ta prohveteeris.
Taavet oli Vana testamendi prohvetitest suurim Moosese
ja Eelija järel. Taavet tänas surres Jumalat selle eest,
et oli olnud prohvet ja Iisraeli armas laulik.
Miliganes ta viitas laulujuhatajale, osutas ta prohvetile,
kes pidi koori juhatama. Seda peab tegema.
Kirikuringkondades, kus mina üles kasvasin, oli ütlus:
Kui kurat tahab teie kogudusse tulla, siis ta tuleb koori.
Kui muusika läheb käest ära ja muutub professionaalseks,
siis ei teeni see enam Jumalat. Sellepärast oli Taavet ettevaatlik,
öeldes: Ma tahan lauljaid, kes on nägijad.
Asafi sugused inimesed pani ta laulujuhatajaks, sest ta
oli prohvetlik. Ta nägi asju Jumala viisil.
Te olete õnnega koos, kui teie koguduses on muusikud
prohvetlikud ja näevad asju Jumala vaatevinklist.
Mul on kahju, kui paneme noored ja kogenematud kristlased muusikat
tegema. See on äärmiselt vale. Nad ei ole piisavalt küpsed,
nägemaks, mida Jumal tahab muusika kaudu teha.
Seega lõi Jeremija laule ja ta tegi ühe teise nutulaulu,
mis on teglikult mainitud Ajaraamatus, kui lapskuningas
ekslikult Jumala sõna vastaselt arvas, et ta suudab egiptlased
võita ja ta tapeti Meggido all.
Kui Taavet nuttis Sauli ja Joonatani pärast, kui nad tapeti
võitluses vilistite vastu, koostas Jeremija nutulaulu kogu rahvale
laulmiseks, kui lapskuningas sai surma.
Seega oli Jeremijal kombeks selliseid laule kirjutada.
Siin on meil laul, mis on kirjutatud kellegi poolt, kes
seal viibis. See on kirjutatud tunnistaja poolt.
Need laulud on Jeremija kirjutanud seistes, vaadates varemetes
hoonetele ja mahajäetud tänavatele. Kõik on ära viidud.
Seal ta ütleb: Kas see ei lähe teile korda, teile, kes siit möödute?
Kas see kohutav pilt teid ei puuduta?
Seal oli ikka veel inimesi, keda ta möödumas nägi.
Ka see vaatepilt, mis avaneb, ei lähe teile korda?
See on tähelapanuväärne lament.
Ta ütleb: Vaata, kas see ei puuduta sinu sügavaid südamesoppe!
Ikkagi on kõik see kunstlikult kokku pandud.
See on komponeeritud, see ei ole lihtsalt välja valatud.
See on väga hoolsalt struktureeritud.
Peatükid jagunevad õigesti. Halleluuja!
Tegelikult koosneb see 5 laulust, 5 nutulaulust.
Nad on väga kaunilt ja hoolsalt kokku pandud.
Siin on teatav vastuolu. Ühelt poolt valab ta oma tundeid
linnale välja, kuid samas paneb ta neid üsna kunstipärasel viisil
kokku ja kasutab esitäht- luuletuse vormi tähestiku tähti,
kasutades teatud luuletuse või laulu raamistikuna.
Vähemalt 4 neist 5 laulust on esitähtluuletused.
Sellepärast on neis kas 22 salmi või 22 salmi korrutatuna,
sest heebea tähestikus on ainult 22 tähte, samas kui
meie tähestikus on 26 tähte.
Heebrea tähestikus on ainult 22 tähte.
Juhuslikult ei ole heebrea keeles mingeid täishäälikuid a, e, i, u,
mille asemel kasutavad nad kaashäälikuid.
Seega "rabbit" kirjutatakse rbt. Nad kasutasid neid 22 kaashäälikut
ja lihtsalt ei kasutanud täishäälikuid.
Sellepärast on neil ainult 22 meie 26 võrrelduna.
Esimeses luuletuses on 22 salmi - üks iga tähe jaoks ja 3 rida iga
salmi jaoks. Seega iga rida selles kolmikus algab a tähega.
Esimeses salmis. Järgmises salmis on kolm rida, mis algavad b-tähega
ja nii edasi. Seda mõtleme me esitähtluuletuse all.
Järgmise luuletus on ka 22 salmist koosnev esitähtluuletus, kus igas
salmis on 3 rida ja iga salm algab sama tähega.
Kolmas on palju pikem ja seal on 66 salmi, millest kõik 3 salmi,
vabandust, ma ütlesin valesti. Iga rida ei alga selle tähega,
vaid esimene rida algab selle tähega.
Siin on meil 3 salmi iga tähe jaoks ja iga salm koosnes 3 reast.
Me hakkame vaatama kõige tähtsamat peatükki.
Neljas koosneb jälle 22 salmist, kus iga salm koosneb 2 reast.
Esimene rida algab tähestiku järgmise tähega.
Ainus, mis ei järgi tähestiku tähti, on viimane ja see ei ole
esitähtluuletus, kuid tegelikult koosneb see ikkagi 22 salmist.
Seega on siin teatud kunstipärane ülesehitus.
Midagi, mis on läbimõeldud. Ma tahaksin temalt küsida,
miks ta sellise kummalise vormina kasutas tähestikku oma tunnete
väljendamiseks. Ma mõtlesin, et kas see tegi meelespidamise
kergemaks. Võimalik. Siis ma mõtlesin, et kas selline
totaalse kurbuse väljendamine, öeldes alates alfast kuni oomegani.
See on lihtsalt lõpuniminev totaalne kurbus.
Ma mõtlesin, et see ei saa olla loogiline.
Siis ma tegin väikese eksperimendi. Ma ei tea, mida te sellest arvate.
Ma võtsin lehe paberit ja ma kirjutasin a, b, c, d, e, f, g -
26 tähte meie tähestikus. Ma mõtlesin, et ehk see aitab mul
Nutulaulude õpetust välja valada. Ma juurdlesin, kas tähestik aitab
ennast väljendada, kui sa ei suuda asju sõnades väljendada.
Siis ma avastasin, et nii see täpselt on.
Ml võttis see vähem kui 2 minutit, et kirjutada üles
Jeremija Nutulaul inglise tähestiku kohaselt.
Siis ma arvasin, et arvatavasti ta kasutas seda sellepärast.
Tal oli nii raske oma tundeid sõnadesse panna,
et ta lihtsalt kirjutas tähestiku üles. Ma leidsin, et nutulaulu
koostamine on palju kergem, kui sul on hakatuseks täht olemas.
Kas suudate jälgida? See limiteerib sõnu, mida võid kasutada.
Ma võin öelda, et mul võttis selle kirjuatamine vaid poolteist
minutit aega, kuid ma olin voolamises, sest täht andis
minu mõtetele pidepunkti. Ma lihtsalt lugesin selle läbi,
kuid siis ma avastasin, et see võttis kokku Nutulaulude raamatu.
Kohutav on vaade varemeis linnale, veri voolab tänavail,
katastroof on tabanud minu inimesi.
Kohutav on nende saatus. Iga maja on mahalõhutud.
Perekonnad on igaveseks lagunenud.
Jumal lubas seda teha. Püha on Tema nimi.
Ma olen nutust kurnatud. Minu vaim on murtud.
Laske mul surra nagu teised. Minu elul ei ole mõtet.
Ma ei saa enam kunagi naerda või tantsida rõõmust.
Palun lohuta mind, Isand! Vaigista minu vaimu.
Meenuta mulle oma tulevikuplaane. Päästa oma rahvas meeleheitest.
Ütle, et saa neid ikka veel armastad.
Mõista nende tundeid.
Pööra oma viha nende hävitajate peale.
Hävita meie vaenlased. Me tõstame sinu nime jälle kõrgeks.
Päästa meid oma maine pärast. Ma avastasin, et olen kajastanud
igat märget nutulaulus.
Tähestiku üleskirjutamine aitas mul seda teha.
Siis ma mõistsin, miks ta tähestikku kasutas.
Ta tahtis oma tunded paberile panna, mitte teades,
kuidas alustada. Seega kirjutas ta tähestiku üles ja nii hakkas
see minema. Mulle lihtsalt tundub nii. Võib-olla ma eksin.
See aitas tal lihtsalt kõike seda väljendada.
Peame minevikku meenutama, et sellest õppida.
Siis tekkis küsimus, miks ta pidi seda kõike kirjutama.
Ta tahtis, et teised koos temaga nutaksid ja neid laule laulaksid.
Ta tahtis neid saata deporteeritud inimestele eksiilis, et ka nemad
saaksid oma tundeid väljendada. Üks tähtsamaid asju, kui lähed
katastroofist läbi, on oma tunnete väljendamine, leinamine.
On julm öelda: Ta oli nii vapper, et ta ei poetanud ainsatki pisarat.
See on nii vale. Me peame aitama inimestel see välja lasta.
Nii juudid kui katoliiklased on parimad selle käsitlemisel, sest
neil on traditsioonilised nädalad, kui nad julgustavad nutma.
Läbi kogu Piibli on nutmist julgustatud: Lase see välja.
Ära suru seda alla! Inglise kooli stoilisus on
üle võetud kreeka stoismist. Ära lase sellel vallanduda.
Lääne tsivilisatsioonis me imetleme inimesi, kes ei nuta.
See tuleb kreeka mõtlemisest, kuid mitte heebrea mõtlemisest.
Ameerika asepresident puhkes nutma ühel oma valijatega
kohtumisel ja tema nimi kustutati kohe nimekirjast.
Me ei taha endale presidenti, kes nutab.
Sama asi juhtus Bob Hawkiga Austraalias.
Televisioonis küsiti temalt ta narkosõltlasest tütre kohta.
Ta puhkes nutma. Kahjuks vaatasid vinsked austraallased
talle sellest ajast ülevalt alla. Iisraelis ei saa inimene kunagi
peaministriks, kui ta ei suuda nutta Iisraeli sõduri haual.
Iisraelis heebrea mõtlemise kohaselt valitakse mees, kes nutab.
Kas pole huvitav. Sellepärast nuttis Jeesus avalikult
Jeruusalemma pärast, samuti nagu Jeremija siin.
Võime nutta on mehelik! Vaatame luuletusi.
Siis ma märkasin, et isikuline asesõna muutub igas peatükis.
Esimene isik on tema naissoost,
viidates linnale ja selle inimestele,
keda Jeruusalemma tütardeks kutsutakse.
Linnu ja nende inimesi peetakse naissoost olevateks.
Sama traditsioon on ka inglise keeles.
Linnad on naissoost. Ilmutuse raamatu lõpus on Baabülonl naissoost -
see räpane prostituut. Jeruusalemm on naissoost - pruut, kes tuleb
taevast alla. Seega on see linnast ja selle elanikest.
Teises luuletuses on tema meessoost.
See on isikust, kes kogu selle katastroofi on põhjustanud.
See on Jumalast. Kolmas, kõige pikem luuletus on Jeremijast
isiklikult - mina. Siis läheb tema vaade rahvaste peale ja ta
räägib nendest. Seal räägitakse neist, kes on linna rünnanud.
Lõpuks räägib ta inimestest eksiilis, kes kunagi tagasi pöörduvad.
Siis ta räägib meie vormis.
Kui te Piiblit hoolega uurite,
märkate isikulisi asesõnu ja selles peituvat võtit, mis näitab, millest
see kõik räägib. Kui te Nutulaulud lihtsalt läbi loete, siis te ei
pruugi märgata, et siin on 5 väga erinevat teemat.
Esimest luuletust nimetan ma katastroofiks.
Vaadake varemeis linna ja selle tütreid.
Teist luuletust nimetan ma tagajärjeks.
Tema tegi seda. Jumal tegi seda.
Ta tegi seda meie patu pärast.
Kolmandat nimetan ma tervendamiseks.
Ta saab ise aru, et Jumala arm ja ustavus on ikka veel saadaval.
Ta kisendab selle poole. Ma tulen kõige selle juurde tagasi.
Järgmisena tagajärjed. Mis kõige selle tagajärjel juhtub.
Lõpuks nutt kogu südamest - meie. Väga liigutav.
Vaatame neid lähemalt. Ma ei arva, et ma peaksin midagi
enamat ütlema esimese kohta - katastroof, te teate, mis see oli.
Kogu linn oli ümber piiratud ja seejärel hävitatud.
Polnud kivi kivi peale jäetud. Kõik oli läinud - majad, inimesed.
Olid vaid varemed. Paljas, hüljatud.
Selle kirjeldus esimeses luuletuses on ilmekas.
Teises luuletuses pannakse ta fakti ette, et see poleks kunagi
juhtuma pidanud. See teeb ta väga kurvaks.
Seda oleks saanud vältida. Kui tema nõuannet babüloonlastele
alistuda oleks kuulda võetud, oleks linn ikka veel püsti olnud.
See kõik oli täiesti mittevajalik. Kui te näete inimesi ruineerituna,
sest nad ei võtnud teie nõu kuulda, on see väga valus.
See teine luuletus toob välja Jeremija ängi, et Jumal pidi
seda tegema, sest ta oli seda lubanud.
Ta oleks aga võinud Jumala meelt muuta,
kui nad oleksid meelt parandanud. Masendus sellest tühjakslastud
võimalusest, mille ta oleks võinud neile anda, tuleb sellest teisest
luuletusest välja. Igas luuletuses on Jumala viha mainitud 5 korral.
Tuleb aeg, kui Jumala viha keeb üle.
Piiblis on 2 liiki viha: sissetulev viha ja teine on väljaminev viha.
Millise vihaga teil probleeme on?
Kui see tuleb sisse, siis te lihtsalt jääte vaikseks.
See on aeglane viha, mis keeb aeglasel tulel.
Siis on selline kiire vihasööst, mis tuleb välja ja põleb ära
ja siis see on möödas. Ma ei tea, millise vihaga te eelistate elada.
Ma olen kindel, et teil on üks neist probleemidest.
Mõnel võivad ka mõlemad olla. Tõstame käed need, kelle viha
keeb vaikselt seespool. Nüüd need, kelle viha purskub äkitselt välja.
Milline neist on teie arvates Jumala viha?
Kas esimene või teine? Vastus on mõlemad.
Naised, kui te olete kunagi pannud piimapoti pliidi peale ja selle
unustanud, ja äkitselt jooksete kööki ja võtate poti ära,
siis kõik kõrbeb. Kui te oleksite seal olnud ja seda vaadanud,
siis seda ei oleks juhtunud, sest te oleksite näinud seda keema
hakkamas, ja oleksite suutnud olukorra päästa.
Kogu rõhuasetus Piiblis Jumala viha kohta on: Kui sa näed, et see
hakkab keema, saate vältida selle ülekeemist.
Kui te Jumalat hoolega ei jälgi ja te ei näe, et viha hakkab keema,
te ei märka seda enne, kui see üle keeb.
Roomlaste 1. peatükis räägitakse, et Jumala viha hakkab kohe keema
ja see annab märgid, mille suhtes tuleb valvel olla.
Üks neist on kasvav homoseksuaalsus.
Mõistsite, et see on asi, mis paneb Jumala viha keema Rooma 1. ptk?
Inimesed vahetavad loomulikud suhted ebaloomulike vastu.
Teine märk on ebasotsiaalne käitumine ja perede purunemine.
Need on kõik sümptomid, mis ajavad Jumala viha keema.
Kõik see võib jätkuda kuni viha keeb üle.
Ka Ilmutuse raamat räägib samal teemal.
Kõigis neis 5 luuletuses on Jumala viha.
Jeremija probleemiks oli, et kui viha hakkas keema, siis keegi
ei võtnud seda tõsiselt. Selle- pärast see kees üle ja tuli kriis.
Me peame olema teadlikud Jumala tunnetest.
Peame olema teadlikud, kui oleme põhjustanud Jumala viha,
et see ei keeks üle.
Kolmas luuletus on isiklik ja selles on üks tore fraas.
Me võime korraks laulda, sest sellest on saanud üks meie
lemmikhümnidest. Ta saab aru, et Jumal oleks võinud oma vihas
kõik inimesed minema pühkida, kuid Ta ei teinud seda.
Ta saatis nad Babülooniasse, kuid nad jäid siiski ellu.
Inimesed ei olnud välja surnud. Rahvus oli ikka veel alles.
Ta ütleb: See on Sinu arm, et meid veel allaneelatud ei ole,
see on täielikult hävitanud. Jumala viha on ikka veel kohal,
kuid Jeremija kiidab Tema armu.
Vahest hommikul ärgates tunnen end kristlasena, kuid mitte alati.
Mõnikord tunnen end ärgates kristlasena.
Ma ei tunne end kristlasena keskööl, kui austraallastele
meeldib mind helistades äratada.
Siis nad ei saa just mitte eriti kristlikku vastust.
Üks mees, kes mind äratas, ütles, et ta arvas, et saab mind kätte,
enne kui ma voodisse lähen. Kell oli 3 öösel. Ta ütles, et
tal on uus kell, mis näitab, mis on kell üle kogu maailma.
Siiski vahest tunnen ma end hommikul ärgates kristlasena.
Ma lähen alla, et teed keeta. Minu naisel oli ka päevane kord.
Mul seda ei olnud kuni abiellumiseni, kuid nüüd on
minul ka see päevane teejoomine, et ennast käimas hoida.
Ma lähen alla majast välja, kui külmikus ei ole piima,
toon ma 2 pudelit. Tulen nendega tagasi.
Väljas on külm ja ma ei tee seda kunagi ilma
Nutulaulu kolmanda peatüki luuletusele mõtlemiseta.
Sinu arm on värske igal hommikul!
Siis tulevad mulle kiiresti meelde Jumala õnnistused.
Ma olen üsna terve, saan pensionit. See on arm, mitte õigus.
Mul on töö. See ei ole õigus, vaid on arm.
Meil on maja, kus me elame, katus peakohal. See ei ole õigus,
vaid on arm, sest ma ei vääri neist ühtegi.
Te võite öelda: Isa, sinu arm on uus igal hommikul.
Maailm elab selle järgi, mida nad on ära teeninud.
Sa saad seda, mille oled tööga välja teeninud.
Taeva kuningriik põhineb armul. Maailm räägib õigustest ja hoiab
rusikat püsti: Ma nõuan oma õigusi. Kristlane ütleb: Mul ei ole õigusi.
Ma ei vääri midagi. Seetõttu kõik, mis ma saan, on arm.
Sinu arm on uus igal hommikul. See on ilus fraas.
See on kirjutatud selle väga isikliku luuletuse keskele.
Tal õnnestub kurvastusest üle saada, mõistes, et Jumal ei ole
kõiki hävitanud. Oma armu läbi on ta mõnesid elus hoidnud.
See arm on uus igal hommikul. Mulle meeldib see luuletus.
Me hakkame kohe seda laulma. Siis ta läheb edasi.
Nüüd on nemad - ta räägib teistest inimestest.
Ta kutsub tagasi, kui inimesed parandavad meelt, siis Jumal
saab selle probleemi lahendada. Kui nad seda ei tee, siis Ta peab
karistama. Meeleparandusest hoidumise tagajärjed on näha.
Viimane luuletus on lihtsalt palve, see on palve, et Jumal annaks
armu ja taastaks ühel päeval kogu rahva ja paneb nad nende
maale tagasi. Teine teema, mis Jumala viha kõrval läbib kõiki
luuletusi, on Jumala arm. On veel üks teema, mis
punase niidina läbib. See on sõna "patt".
Ma lugesin ühte väidet hiljuti. Ma ei suutnud seda uskuda,
kuid kontrollisin järgi ja see on tõde.
Peaaegu igal leheküljel Vanas Testamendis on patust juttu.
Mõnikord on lihtsalt sõna, mõnikord tegu.
Vana Testament on pattu täis. Uus Testament on päästet täis.
Peaaegu igal leheküljel on juttu päästest.
Vanas Testamendis on aga patt. Jeremija tunnistab ausalt, et
kõike seda on teinud patud. Ta kisendab Jumala poole,
et see armu annaks. Patt väärib karistust.
Ta hüüab Jumala poole millegi enama pärast, kui nad väärivad,
see on arm, mis nad taastab.
Sellepärast nimetame seda raamatut Nutulauludeks mitmuses.
Seal on tõesti 5 erinevat laulu itkust ja kurbusest.
Tänase päevani lauldakse kõiki Nutulaule igal aastal
igas sünagoogis. Seda lauldakse teatud kuupäeval - 9 aviv,
mis on meie kalendris 9 juuli. Seda lauldakse igal aastal.
Täpselt sellel kuupäeval hävitasid babüloonlased templi.
Igal aastal sellel päeval juudid, kes meenutavad Egiptusest
põgenemist, meenutavad ka templi hävitamist.
Igal aastal juulis võid sa minna sünagoogi ja kuulda neid laulmas.
Nad laulavad seda sellise leinava häälega.
Kui te kuulete rabi nutulaulu laulmas, läheb see teile südamesse.
Kord pidin rääkima väljaspool Jeruusalemma.
Seal on Holokausti mälestusmärk. Selle siseõues oli sadu juute ja
kristlasi puuderea vastas, mis mälestas õigeid paganaid.
Seal olid puud ka neile, kes juute päästsid. Ma seisin seal ja see
algas ühe Kanada laulja etteastega, kes nutulaulu laulis.
Mervin Watson lihtsalt seisis selle viiuliga ja mängis nutulaulu.
Habemega rabi tõusis püsti ja laulis nutulaulu.
Ma polnud kunagi midagi sellist kuulnud.
Siis pidin ma peale seda rääkima. Me pidime seda tegema kahel
järjestikusel päeval. Jumal oli nii väeliselt kohal esimesel päeval,
et me ei suutnud ennast korrata. See nutulaul oli nii väeline.
Kogu ajalugu paistis taas kord üles kerkivat.
Te kuulete, kui külastate juulis sünagoogi.
On hämmastav, et 9. abib või aviv, nagu me seda kutsuma
peame, ei ole ainult päev, mil nad oma esimesest templist ilma jäid.
See on täpselt sama päev, kui Titus tuli 70 pKr ja purustas
teise templi. Täpselt samal kuupäeval jäid nad ka teisest
templist ilma. Jeesus ennustas seda ette.
Sellega jõuan ma väga huvitavasse punkti.
Jeremija tuli ja hoiatas neid esimese templi hävimise eest.
Jeesus tuli, et neid teise templi pärast hoiatada.
Sellepärast pannakse Jeesus ja Jeremija kokku.
Kui Jeesus küsis jüngritelt: Kelleks te mind peate?
Mõned ütlesid, et Jeremija on tagasi tulnud.
Sa oled Jeremija reinkarnatsioon. Miks neil selline seos tekkis?
Jeesus tekitas selle ise. Tema oli hea karjane, kellest Jeremija
oli ennustanud. Tema oli see kuningas, lunastaja ja arst.
Jeremija elu oli täiuslik paralleel Jeesuse elust.
Esimesel korral kui teda taheti tappa, juhtus see Naatsareti linnas,
kui nad tahtsid Ta kaljult all visata.
Paralleel on tähelepanuväärne. Jeesus pääses 5 tapmiskatsest.
Nagu Jeremijalgi, oli ka Tema elu rohkem kui ühel korral ohus.
Nad püüdsid teda kividega surnuks loopida,
siis kaljult alla visata. Oli viis katset, kuid Jeesus
pääses alati vabadusse, öeldes: Minu aeg ei ole veel tulnud.
Kui Jeesus templi puhastab ja kasutab piitsa juutide vastu,
kes templi rahavahetajate urkaks on muutnud.
Ta tsiteerib Jeremija sõnu: Te olete muutnud mu Isa koja röövlite auguks.
Jeesus oli Jeremija.
Nad nägid seda. Jeremija on ka ise öelnud: Ma tunnen end
tallena, keda tapale viiakse. Keda see teile meenutab?
Kõige hämmastavam kokkusattumus on järgmine.
Jeruusalemma põhjaosas on koobas, millega seoses on väga tugev
juuditraditsioon, mille kohaselt seda kutsutakse Jeremija koopaks.
Nad usuvad, et sinna läks Jeremija palvetama, kui ta oli üksinda,
murtud ja valudes. Te võite seda vaatama minna.
See on koobas mäe sees, mida nimetatakse Kolgataks.
See on aiast ümber nurga, kuhu me arvame, et Jeesus viidi,
kui Ta ristil suri. Kord veetsin ma terve öö sellel mäel ja magasin
terve öö selles koopas haua kõrval. Ma ei maganud silmatäitki.
See oli üks kõige ebaharilikumaid kogemusi, lebada koopas, kus
Jeremija palvetas ja kus oli rist.
Tühja haua kõrval. Jeremija on kogu aeg Jeesusega seotud.
Üks asi, mida Jeesus ütles, kui ta üles Kolgatale läks.
See on üks test, mida ma tihti teen.
Ma annan teile ühe teksti ja teie ütlete, kas see on pärit
Uuest Testamendist, Vanast Testamendist või
William Shakespearilt. Väide on järgmine:
Kui nad selliseid asju teevad rohepuu all, mida tuleks teha kuival.
Seda ütles Jeesus, kui ta oma risti kandis.
Ta ütles siis: Jeruusalemma tütred ei nuta minu pärast,
nad nutavad endi pärast tulevastel päevadel.
Ta viitas 70 pKr, lihtsalt ajale 40 aasta pärast.
40 aastat oli läbikatsumise aeg. Jumal andis juutidele 40 aastat
oma ristilöödud ja ülestõusnud Pojale vastamiseks.
Nad ei teinud seda ja 40 aastat hiljem tehti tempel jälle maatasa.
See on hämmastav paralleel. Nüüd tahan lõpetada.
Miks on Nutulaulud Piiblis? Selleks on 2 põhjust.
Üks on see, et kogudus võib sama saatust kannatada.
Usklikel on 2 saatust Uues Testamendis.
Üks on ulgumine ja hammastekiristamine.
Mil iganes Jeesus seda rääkis, ütles Ta seda usklikele,
omaenese jüngritele. Teine saatus meile usklikele on: Jumal pühib
minema kõik pisarad meie silmist. Seega on meil 2 saatust:
Nutta igavesti või Jumal pühib ära meie pisarad.
Mulle see salm meeldib. Ma näen, kuidas Jumal võtab
suure taskurätiku ja ütleb: Sul ei tarvitse enam nutta.
Tule, ma pühin ära sinu pisarad. Nii teeb hea isa.
See fraas esineb kahel korral Ilmutuse raamatus.
Jumal pühib ära kõik sinu pisarad.
Te kas jääte alatiseks nutma või teie pisarad pühitakse ära.
Ka maailm seisab sellega silmitsi. Raamat, mis Jeremijat ja Nutulaule
rohkem kui ükski teine tsiteerib, on Ilmutuse raamat.
Pooled Jeremija tsitaatidest on Ilmutuse raamatus.
Nad viitavad Baabüloni linnale, mis on viimane maailma
rahanduskeskus. See on linn, mis hävitatakse.
Kui Baabülon hävitatakse, siis maailm nutab selle pärast.
Kristlased laulavad halleluujat.
Sellega tähistatakse maailma börsi lõppu.
Maailmapangad lähevad kõik pankrotti.
Kogu süsteem, mille inimene on ülesehitnud, kukub kokku.
Ainsad inimesed, kes laulavad, on kristlased.
Kõik teised leinavad ja nutavad. Nii Ilmutuse 18 lõpeb Jeremija
tsitaatidega ja nutulauluga. Oh kuidas see suursugune linn
on ühe tunniga varemeiks muudetud! Seega on see kohane laul, mida
maailm laulma hakkab. Kui maailm seda laulab, laulame meie Händeli
"Halleluujat", sest Jumal toob uue linna taevast maa peale -
uue Jeruusalemma, nagu pruudi oma abikaasa jaoks ehituna.
Seal uuel maal hakkame me elama, uues Jeruusalemmas igavesti
koos meie Isa, Tema Poja ja Püha Vaimuga.
Aamen.
Tõlge: Airi Vasar