VANHA TESTAMENTTI AVAUTUU
JEREMIA, Osa 2
Jatketaan Jeremian kirjan tutkimista.
Tarkastelimme Jeremian sanomaa.
Hänen sanomansa muistuttaa pitkälti muiden profeettojen sanomaa.
Ensinnäkin hän puhui Jumalan kansan luopumustilasta.
Kun kääntyy pois Jumalasta, kääntyy pois hyvyydestä -
ja pahuus nousee esiin.
Ihminen on pohjimmiltaan paha, vaikka hän kykenee hyvään.
Paavali kirjoittaa Room. 1:ssä, -
että kun ihminen luopuu Jumalasta, Jumala luopuu ihmisestä.
Silloin ihmisen pahuus tulee esiin, ja yhteiskunnassa tapahtuu kauheuksia.
Ilman Jumalan armoa olisimme vielä nykyistä paljon pahempia.
Kun luen lehdestä ihmisen kauheuksista, -
joudun muistuttamaan itseäni siitä, että minussakin on kyky samaan.
Oikeissa olosuhteissa kaikki ihmiset voivat olla petoja, -
jos Jumala nostaa kätensä yltämme.
Kansa on luopunut Jumalasta, joten Jumala luopui heistä.
Toinen yhteinen pääteema on se, että heitä odottaa vääjäämätön tuho.
Jumalan on pakko käsitellä kansaansa.
Hän ilmoitti lähettävänsä babylonialaiset.
Se, joka sanoo Jeremiaa huonojen uutisen tuojaksi, ei tunne häntä.
Jeremia nimittäin näki tulevan ennalleen asettamisen.
Useinkaan opetustuokioissa ei ole aikaa lukea Raamattua.
Toivottavasti te luette Raamattua opetusten välissä.
Luen uudesta liitosta: "Katso, päivät tulevat, sanoo Herra," -
"jolloin minä teen Israelin heimon ja Juudan heimon kanssa uuden liiton;"
"en sellaista liittoa kuin se, jonka minä tein heidän isäinsä kanssa silloin," -
"kun minä tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta," -
"ja jonka liittoni he ovat rikkoneet," -
"vaikka minä olin ottanut heidät omikseni, sanoo Herra."
"Vaan tämä on se liitto, jonka minä teen Israelin heimon kanssa" -
"niiden päivien tultua, sanoo Herra:"
Minä panen lakini heidän sisimpäänsä ja kirjoitan sen heidän sydämiinsä;"
"ja niin minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani."
"Silloin ei enää toinen opeta toista eikä veli veljeänsä sanoen:"
"'Tuntekaa Herra'. Sillä he kaikki tuntevat minut," -
"pienimmästä suurimpaan, sanoo Herra;" -
"sillä minä annan anteeksi heidän rikoksensa" -
"enkä enää muista heidän syntejänsä."
"Näin sanoo Herra, joka on pannut auringon valaisemaan päivää," -
"kuun ja tähdet lakiensa mukaan valaisemaan yötä," -
"hän, joka liikuttaa meren, niin että sen aallot pauhaavat ―"
"Herra Sebaot on hänen nimensä:"
"Jos väistyvät nämä lait minun kasvojeni edestä," -
"silloin myös lakkaavat Israelin jälkeläiset olemasta kansa" -
"minun kasvojeni edessä ainiaan."
"Näin sanoo Herra: Jos voidaan mitata taivaat ylhäällä" -
"ja tutkia maan perustukset alhaalla," -
"silloin vasta minä hylkään Israelin jälkeläiset kaikki," -
"kaiken sen tähden, mitä he ovat tehneet, sanoo Herra."
Jumala on luvannut pitää liittonsa. Israel on aina oleva.
Israelin nykyinen valtio todistaa, että Jumala pitää lupauksensa.
Israel on aina oleva.
Laulamme: "Englanti on aina oleva." Se ei ole lainkaan varmaa.
Israel on aina oleva, koska Jumala lupasi, -
että niin kauan kuin aurinko, kuu ja tähdet ovat taivaalla, -
he ovat alhaalla maan päällä. Tämä on kansan ennalleen asettaminen.
Edellisessä luvussa kerrotaan, miten Hän tuo kansansa kotiin.
He tulevat iloiten ja tanssien.
Olen joskus ollut Israelissa maan itsenäisyyspäivän aikoihin.
Olen tanssinut kadulla 40 000 nuoren kanssa.
He laskevat vauvat puiden alle. He tietävät, että he ovat siellä turvassa.
Sitten he tanssivat pitkin katuja, koska he ovat jälleen kansakunta.
Jumala lupasi tuoda heidät takaisin. Jeremia ilmoitti kestoksi 70 vuotta.
Daniel luki sen pakkosiirtolaisuudessa ja innostui kovasti.
Hän tajusi, että 70 vuotta olivat jo lähes kuluneet.
Jumala halusi antaa maalle lepokauden.
Lisäksi maasta karkotettu sukupolvi ehti kuolla.
Jumala lupasi tuoda vain heidän lapsensa takaisin.
He olivat syntyneet Babylonissa. He eivät olleet nähneet kotimaataan.
Jer. 30:ssä Jumala lupasi tuoda heidät kotiin.
Tänne he kuuluivat.
Jumala lupasi heille myös uuden kuninkaan.
Hän olisi Hyvä Paimen, Vanhurskas vesa, -
Messiaaninen Kuningas, Daavidin juurivesa, Elämän lähde.
Hänkin lupasi, että tämä mies asettaisi ennalleen valtaistuimen.
Neljäs ja viimeinen yhteinen pääaihe on se, -
että vihollinen saisi rangaistuksen. Babylonialaisia rangaistaisiin.
Israelin vastustajia rangaistaisiin.
Jumala oli sallinut babylonialaisten viedä heidät pois, -
mutta Hän lupasi rangaista heitä. Habakuk puhui siitä.
Jumala kostaa kansansa puolesta kaikille Israelin vihollisille.
Niitä olivat Egypti, Filistea, Mooab, Ammon, Edom, Damasko eli Assyria, -
Keedar, Haasor, Eelam ja Babylon.
Jeremia ennusti, että toinen maailmanvalta valloittaisi Babylonin.
Nyt tiedämme, että se oli Persia.
Persian voitto Babylonista tiesi vapautusta pakkosiirtolaisille.
Koores oli hyväntahtoinen hallitsija.
Hän halusi palauttaa Babyloniin tuodut näiden omiin koteihinsa.
Kooreksesta kerrotaan mielen- kiintoinen seikka muissa kirjoissa.
Koores halusi olla humanitaarinen hallitsija.
Hän sanoi: "Kun pääsette kotiin," -
"rakentakaa jumalallenne temppeli, jossa voitte rukoilla puolestani."
Hän sanoi sen kaikille kansoille.
Juutalaisilla oli hänen valtuutuksensa rakentaa temppeli uudelleen.
Muutkin kansat rakensivat temppeleitä jumalilleen Kooreksen valtuutuksella.
Näin juutalaiset palasivat kotiinsa ja rakensivat temppelin.
Jeremia oli kansojen profeetta.
Kirjan loppuosassa on ennustus kansoista, -
jotka ovat hyökänneet Israelia vastaan tai olleet heille vihamielisiä.
Jumala kostaa sen, ei Israel.
Jeremia neuvoi, että juutalaisten täytyisi lähteä Babylonista.
Silti valtaosa jäi Babyloniin.
Miljoonasta vain 50 000 palasi kotiin.
Iraniin ja Irakiin jääneet juutalaiset ovat kohdanneet ankaraa ahdinkoa -
aina meidän päiviimme asti.
Aabrahamkin lähti aikoinaan juuri samalta alueelta.
Ei ole niin helppoa lähteä synnyin- maasta paikkaan, jota ei ole nähnyt.
Palaan Jeremian erityispiirteisiin myöhemmin.
Tahdon sitä ennen tarkastella Jeremian kirjan rakennetta, -
jotta nähdään, miten yhteinen osuus on aseteltu.
Mainitsinkin jo, että Jeremian sanomat ovat hieman sekaisin.
Saarnat eivät ole aika- eikä aihejärjestyksessä.
Silti siinä on yksinkertainen rakenne.
Jer. 1 on esipuhe. Se kertoo, miten Jeremia sai kutsun hyvin nuorena.
Hän oli ujo ja arka. Se on ongelma, jos on saanut profeetan kutsun.
Jer. 2―45:ssä puhutaan syntiä tekevästä kansasta, -
hänen omasta kansastaan, Juudasta.
Jeremia ilmoitti, että rangaistus on jo ovella.
Luvut 2―45 kattavat vuodet 627―605 eKr.
Ne ovat pääosin runoutta. Hän kertoi Jumalan tunteista.
Hän tuo ilmi Jumalan katumuksen ja vihan.
Jumala rakastaa heitä, mutta Hän ei voi sallia heidän jatkaa.
Sellainen tunteiden ristiriita on tuttu kaikille vanhemmille.
Hän sanoo, että Babylon tuhoaa Assyrian ja hävittää Egyptin.
Juudan heikot kuninkaat hakivat turvaa Egyptistä -
Assyriaa ja Babylonia vastaan.
Jeremia sanoi, ettei se hyödyttäisi, sillä Babylon voittaisi Egyptin.
Olisi vain luotettava Jumalaan.
Juutalaiset luulevat saavuttavansa rauhan -
tekemällä rauhansopimuksen ympäröivien kansojen kanssa.
Vanhassa testamentissa Jumala sanoo, ettei sillä tavalla saada rauhaa.
Se tuntuu hyvin ajankohtaiselta.
Israelin on katsottava Jumalaan, jos se haluaa rauhaa.
Jeremia sanoi, ettei hyödytä solmia sopimuksia vihollisten kanssa.
Eikö se tunnukin ajankohtaiselta?
Jer. 2―20:ssä puhutaan siis välittömästä rangaistuksesta.
Jer. 21―45:ssä tulee hyvä uutinen: lopullinen ennalleen asettaminen.
Kun hän tajusi, että tilanne on toivoton ja että tuho on edessä, -
hän alkoi puhua kansan lopullisesta ennalleen asettamisesta.
Nyt teksti on pääosin proosaa eli Jumalan ajatuksia.
Jumalan tunteet olivat pinnalla, kun Hän puhui välittömästä tilanteesta.
Kun Hän katsoo kauemmas, Hän kertoo aikeistaan hieman viileämmin.
Kun Babylon on vienyt Juudan pois ja Jerusalem on tuhottu, -
jotkut palaavat jälleenrakentamaan sen. Tilanne ei olekaan toivoton.
Kirjan loppuosassa Jer. 46―51:ssä kerrotaan Israelin naapurikansoista, -
jotka ovat nousseet sitä vastaan. Jumala rankaisisi niitä.
Jumala asettaisi ennalleen Israelin ja rankaisisi sen vihollisia.
Oikeamielinen Jumala toimii historiassa tällä tavalla.
Jer. 52:ssa on loppusanat kansaa kohtaavasta katastrofista.
Jer. 52 on kirjoitettu juuri silloin, kun se tapahtui.
Siinä kerrotaan, miten Jeremia vietiin Egyptiin.
Jerusalem jäi tyhjäksi ja tuhotuksi.
Tarkastelimme kaikille profeetoille yhteisiä aiheita.
Seuraavaksi tutkimme kolmea asiaa, jotka olivat Jeremian erityispiirteitä.
Ne ovat lähinnä uudenlaisia painotuksia.
Jeremia sanoo ne erityisesti hänelle tyypillisellä tavalla.
Ensinnäkin hän painottaa hengellistä elämää.
Häntä on kutsuttu hengelliseksi profeetaksi.
Hän sanoo, että uskonnollisuus on turhaa, ellei sydän ole mukana.
Joidenkin mukaan Jeremia ajatteli, että uhrijärjestelmä oli ajanhukkaa.
Jeremia ei sanonut niin.
Hän kyllä sanoi, ettei ulkoinen rituaali ollut merkittävää.
Jumala etsii ihmisen sydäntä rituaalin takana.
Jeremia sanoi, ettei ole väliä, onko ruumis ympärileikattu.
Tärkeää oli, että sydän on ympärileikattu.
Hän korosti sydämen uskontoa ja lain henkeä.
Papit ylläpitivät ajatusta siitä, -
että uskonnolliset rituaalit korvaisivat jumalisuuden.
Tilanne on sama, kun ammatti- pappien suurin huolenaihe on se, -
miten monta ihmistä he saavat tulemaan jumalanpalveluksiin.
Jumala haluaa elämää, joka on Hänen tahtonsa mukaista.
Kirkossa käyminen ei korvaa jumalista elämää.
Rahankeruu uusia tiloja varten ei korvaa köyhäinavustusta.
Jeremia painottaa uskonnollisen elämän hengellistä näkökulmaa.
Jeremia on hyvin hengellinen. Ihmisen henki on hänelle tärkeä.
Hän valmisti heitä sitä varten, että he menettävät temppelin -
eivätkä enää voi toimittaa uhreja.
Babylonissa heillä olisi vain synagoga, ei temppeliä.
"Synagoga" on kreikkaa. Se merkitsee: "tulla yhteen".
"Syn" merkitsee: "yhdessä". "Goge" merkitsee: "tulla".
Mitä varten he sitten tulisivat yhteen?
Papit eivät voineet toimittaa uhreja.
Papit jäisivät työttömiksi Babylonissa.
Pappien tehtävä liittyi tiiviisti temppeliin, alttariin ja uhreihin.
Heidän oli siis pärjättävä ilman pappeja, uhreja ja temppeleitä.
He kokoontuivat ylistämään Jumalaa, rukoilemaan ja lukemaan Kirjoituksia.
Se loi pohjaa Uuden testamentin seurakuntaelämälle.
Meillä ei ole temppeliä, alttareita, messupukuja, suitsutusta, -
pappeja eikä uhreja. Meillä on vain pöytä.
Kokoonnumme rukoilemaan, ylistämään ja tutkimaan Sanaa.
Synagogan jumalanpalveluksesta -
tuli malli kristilliselle jumalanpalvelukselle.
Alkuseurakunnat olivat kristillisiä synagogia.
Emme tarvitse ylipappia tai uhria. Jeesus kuoli uhrikuoleman.
Temppelin esirippu repesi kahtia.
Meillä ei ole uhrirituaaleja, tai ei ainakaan pitäisi olla.
Ikävä kyllä luisumme takaisin niihin, ellemme ole tarkkoja.
Pappien tarvikkeet, kaavut, puvut ja alttarit ovat taaksejääneet, -
kuten Heprealaiskirjeessä todetaan.
Silti täytyy kokoontua rukoilemaan, ylistämään ja tutkimaan Raamattua.
Juutalaisilla oli Babylonissa sama tilanne, joka meillä on nyt.
Me elämme maanpaossa. Oletteko tajunneet sitä?
Olemme muukalaisia ja matkalaisia. Elämme hajaannuksessa.
Todellinen temppeli on ylhäällä. Se ei enää ole täällä alhaalla.
Ylipappimme Jeesus on astunut esiripun tuolle puolelle -
ja vienyt itsensä uhrina Kaikkeinpyhimpään.
Jokainen seurakunta on vain babylonialainen synagoga.
Sen soveltaminen on tärkeää, -
koska kristillisellä seurakunnalla on alusta asti ollut kiusaus -
palata temppelirituaaleihin -
ja ottaa käyttöön papit, alttarit, messupuvut ja suitsukkeet.
Jeremia vapautti jopa juutalaiset siitä kaikesta, -
jotta he voivat Babylonissa tulla toimeen ilman niitä -
ja kokoontua rukoilemaan, ylistämään ja lukemaan Kirjoituksia.
Jeremiassa tämä on ainutlaatuinen painotus.
Siksi häntä kutsutaan hengelliseksi profeetaksi.
Hän vapautti ulkoisista rituaaleista, -
niin että pakkosiirtolaisuudessakin he pysyisivät Jumalan kansana.
Hän näki ainoana profeettana ennalta, -
että heidän piti löytää uskonnon muoto ilman temppeleitä ja sen kaluja.
Jeremian toinen erityispiirre oli se, -
että uudessa liitossa Jumala kohtaisi ihmisiä yksilöinä, -
ei ryhminä tai joukkoina.
Hän tekisi liiton yksilöiden kanssa, ei kokonaisen kansan kanssa.
On huomionarvoista, että Uudessa testamentissa painotus on yksilöissä.
Jumala rakasti maailmaa ja lähetti ainoan Poikansa, ettei yksikään...
Jeesus sanoo toistuvasti: "Jos joku... seuraa minua..."
Sitä ennen ihmiset ajattelivat, että Jumala näki heidät joukkona.
Sen käsityksen piti muuttua.
Vaikka Jumala rankaisisi heitä kansana, -
Jumala kohtaisi heidät yksilöinä, kun he palaisivat pakkosiirtolaisuudesta.
Jeremia lausuu erään asian, ennen kuin hän kuvaili uutta liittoa.
"Niinä päivinä ei enää sanota:"
"'Isät söivät raakoja rypäleitä, lasten hampaat heltyivät;'"
"vaan jokaisen on kuoltava oman syntivelkansa tähden."
"Jokaiselta ihmiseltä, joka syö raakoja rypäleitä," -
"heltyvät hänen omat hampaansa."
Vanhassa testamentissa Jumala kohtasi heidät yhteisönä.
Hän määräsi, että synnit vaikuttaisivat kolmanteen ja neljänteen polveen asti.
Jos isä syö raakoja rypäleitä, lasten hampaat heltyvät. Niin ei ollut enää!
Uudessa liitossa Jumala käsittelisi jokaista ihmistä yksilöllisesti -
tämän omien syntien mukaan.
Uusi liitto on yksilöllinen liitto. Sukupolvet pidetään erillään.
Siksi sanoin, ettei Jumalalla ole lastenlapsia, -
ei ainakaan uudessa liitossa. Paikkaa valtakunnassa ei peritä vanhemmilta.
Jumala kohtelee sinua yksilönä. Sinun on otettava paikkasi itse.
Sillä on seurauksia jopa kasteeseen. Uudessa liitossa jokaisen yksilön -
on otettava henkilökohtaisesti vastaan usko Herraan.
Muuten hän ei voi tulla sisälle valtakuntaan.
Sinne ei voi syntyä, ainoastaan uudestisyntyä.
Jeremian jälkeen tullut Hesekiel sanoi juuri samat asiat.
Jokainen tuomitaan hänen omista synneistään, ei kenenkään muun.
Uudessa testamentissa tuomiolle ei tulla ryhmänä, perheenä -
eikä seurakuntana. Jokainen seisoo tuomiolla yksinään.
Kukin vastaa vain omista synneistään.
Jeremia ilmoitti sen muutoksen, -
että kansan sijaan Jumala alkaakin kohdata yksilöä.
Hesekiel jatkaa siitä. Uusi testamentti nojaa tuohon käsitykseen.
Jeremian kolmas erityispiirre liittyy poliittiseen elämään.
Jeremia jakelee poliittisia neuvoja jopa enemmän kuin Jesaja.
Uhattuna Israel yritti usuttaa suurvallat toisiaan vastaan.
Hän sanoi, ettei pidä lyöttäytyä Egyptin kanssa. Sieltä ei löydy turvaa.
Babylon löisi myös Egyptin.
Hän neuvoi antautumaan Babylonille taisteluitta.
Jos he nousisivat vastarintaan, he kokisivat karvaan tappion.
Jeremia neuvoi yhteistyöhön. Pitäisi neuvotella hyvät antautumisehdot.
Kuninkaat pitivät sitä maanpetturuutena.
Jeremia näki, että Jerusalem saattaisi säästyä, jos he antautuisivat.
Jos he nousevat taisteluun, Jerusalemista ei jää jäljelle mitään.
Hän sanoi: "Toivottakaa babylonialaiset tervetulleiksi."
"Sanokaa: 'Meille kelpaa elää teidän valtanne alla. Sovitaan vain ehdoista.'"
Kuningas toisensa jälkeen torjui hänen neuvonsa.
Hän sanoi, että Babylonin kuningas Nebukadnessar on Jumalan palvelija.
Kuvittele, että joku olisi kutsunut Hitleriä Jumalan palvelijaksi 1939.
"Taipukaa ja sopikaa ehdoista."
Churchillin aikana moinen puhe ei olisi tullut kuuloonkaan!
Jeremian tehtävä ei ollut helppo.
Näytti siltä kuin hän olisi ollut babylonialaisten puolella.
Hän neuvoi antautumaan babylonialaisille.
Silloin hän kantoi iestä ja sanoi: "Ottakaa yllenne Babylonin ies."
Se oli kauhistuttava sanoma. Sen mukaan miehitys pitäisi hyväksyä, -
aivan kuten Kanaalisaarten piti hyväksyä saksalaismiehitys.
Se oli heille kova paikka.
Ne olivat Jeremian erityispiirteitä.
Aikanaan Babylonian kuningas tarjosi Jeremialle arvonimeä.
Ajattele, miltä se tuntui muista juutalaisista.
Nebukadnessar sanoi: "Nouse, Jeremia! Sinä autoit meitä."
Se johti siihen, mitä kutsun huonoksi kohteluksi.
On huomionarvoista, että huono kohtelu alkoi jo kotikaupungissa.
Ensimmäisenä Jeremian halusivat tappaa hänen omat sukulaisensa -
Anatotin kylässä. Hänen piti muuttaa pois.
Heidän perheensä kunniaa loukkasi se, -
että teinipoika kulki ympäriinsä suututtamassa koko Jerusalemia.
Koko perhe oli tuohtunut Jeremiaan. He aikoivat tappaa hänet.
Jumala lohdutti häntä sanomalla: "Tämä on vasta harjoittelua."
"Tämä koulu valmistaa sinua vain pahempiin ongelmiin."
Hänet leimattiin petturiksi.
Muut profeetat torjuivat hänet, koska he olivat vääriä profeettoja.
Papit torjuivat hänet, koska hän puhui pappeja, temppeliä ja uhreja vastaan.
Kuninkaat torjuivat hänet, koska hän oli petturi. Kansakin torjui hänet.
Hänet yritettiin salamurhata kerta toisensa jälkeen.
Pappi Pashur heitti hänet vankeuteen ja hakkasi hänet.
Hänet heitettiin hämärään tyrmään.
Hänet lukittiin jalkapuuhun käsistä ja jaloista.
Hänet pantiin häpeäpaaluun rautainen panta kaulassaan.
Hänet pantiin pullon muotoiseen kaivoon, -
jossa on kapea kaula, jotta vesi ei haihtuisi.
Kun vesi juoksutettiin pois, pohjalle jäi vain mutaa.
Se oli kuin tyhjä pullo, jonka suuaukko oli maan tasolla.
Sen pohjalla oli puolitoista metriä pehmeää mutaa.
Tällaisia kaivoja on Masadan laella. Niiden pohjalla voi nähdä hiesua.
Jeremia oli siellä kaulaansa myöten liejussa.
Sinne tuli valoa vain pienestä aukosta ylhäältä.
Hänen piti seistä koko ajan.
Muuten hän olisi hukkunut.
Ulkomaalainen, ei israelilainen, laski alas köyden ja sanoi:
"Solmi naru ympärillesi, niin nostan sinut sieltä."
Jeremia joutui piileksimään usein.
Jerusalemissa kovinkaan monet eivät ottaneet häneltä neuvoja vastaan.
Pakenevat juutalaiset veivät hänet väkisin mukanaan Egyptiin.
Siellä hän kuoli. Hänen kuolemastaan ei kerrota Raamatussa.
Hän kuoli tuntemattomuudessa.
Hän ei aavistanut, että puhuisimme hänestä yli 2 000 vuoden kuluttua.
Sen vuoksi häntä kutsutaan itkeväksi profeetaksi.
Hän ei ollut onnellinen, mutta voiko häntä moittia?
Hänen murheensa tulee esiin yhä uudelleen.
Ensi kerralla puhun Valitusvirsistä, joissa hän itkee alusta loppuun.
Hänen tuskansa tulee esiin myös Jeremian kirjassa.
Hän kertoi, miten hän rukoili noissa tilanteissa.
Hän paljasti sielunsa ja tunteensa. Hän oli syvästi haavoitettu.
Hän ei ollut paksunahkainen. Hän oli hyvin herkkä ihminen.
Hänen omat sukulaisensa ja ystävänsä pitivät häntä petturina.
Profeetat, papit ja kuninkaat vastustivat häntä.
Hän kärsi yksinäisyydestä, ja hänellä oli fyysisiä kärsimyksiä.
Hän koki myös olevansa Jumalan virittämässä satimessa.
Se oli hänen suurin kipunsa.
Hän koki, että hänen tehtävänsä oli Jumalan virittämä ansa.
Hän huusi alati Jumalan puoleen ja vastusti sitä.
Hän kärsi yksinäisyydestä ja hylätyksi tulemisesta.
Jumala jopa kielsi Jeremiaa avioitumasta.
Hänen lapsensa nääntyisivät nälkään, kun babylonialaiset tulivat.
Näin hän välitti sanomaansa.
Hän sanoi: "En halua saattaa lapsia tähän maailmaan.
"He vain kärsisivät."
Se tarkoitti myös, ettei hänellä ollut vaimoakaan kumppanina.
Jumala julisti sanomaa profeettojen avioelämän kautta.
Hän käski Hoosean mennä naimisiin prostituoidun kanssa.
Näin hän kertoi, miltä hänestä tuntuu, kun vaimo on uskoton.
Hän sanoi Hesekielille, että tämän vaimo kuolisi seuraavana päivänä.
Hesekielin ei saisi itkeä, koska Jumalan vaimo kuolee, eikä Hän itke.
Jeremian piti jäädä naimattomaksi.
Profeettojen elämä kuvastaisi heidän sanomaansa.
Jumala pystyi näin kertomaan heille omista tunteistaan.
Jeremia koki yksinäisyyttä ja loukkuun jäämisen tunnetta.
Hän sanoi: "Minä tiedän, Herra, ettei ihmisen tie ole hänen vallassansa," -
"eikä miehen vallassa, kuinka hän vaeltaa ja askeleensa ohjaa."
Hän itkee toivottoman tehtävänsä edessä.
Tunnettu sitaatti on: "Kun minä sanoin:"
"'En tahdo ajatella häntä enkä enää puhua hänen nimessään,'" -
"niin sydämessäni oli kuin polttava tuli, suljettuna minun luihini."
"Ja väsyksiin asti minä koetin sitä kestää, mutta en voinut."
"En voi lopettaakaan! Se polttaa luitani. Minun on päästettävä se ulos."
Hän koki, ettei hänellä ollut vaihtoehtoa, -
koska hänen sydämensä paloi Jumalalle.
Hän päätti lakata saarnaamasta, mutta hän ei voinut sille mitään.
Jumala ei pakottanut häntä siihen. Hän ei koskaan pakota ihmistä.
Hänen tunteensa ansaan joutumisesta voi kyllä ymmärtää.
Varmasti hän nyt Taivaassa sanoo, että se oli sen arvoista, -
mutta sillä hetkellä se ei tunnu siltä. Se tuntuu ansalta ja pakottamiselta.
Jonkun se piti tehdä. Hänen rukouselämänsä on ainutlaatuinen.
Jeremian kirjassa on seitsemän Jeremian rukousta.
Ne osoittavat, että hän kertoi Jumalalle rehellisesti tunteistaan.
Meidänkin täytyisi tehdä samoin. Jumala tietää tunteemme kuitenkin.
Rukouksessa kannattaa olla rehellinen.
Sain kerran kirjeen eräältä naiselta Hararesta, eteläisestä Afrikasta.
Hän joutui pahaan auto-onnettomuuteen.
Hän oli kärsinyt kovista kivuista vuosikausien ajan.
Eräänä iltana hän oli menossa makuuhuoneeseensa.
Hän oli yrittänyt nukahtaa kolmen tunnin ajan.
Hän kirosi Jumalaa kivun takia kolmen tunnin ajan.
Hän kompastui mattoon ja kaatui sänkyynsä.
Hän menetti tajuntansa.
Hän heräsi aamulla. Aurinko paistoi suoraan hänen silmiinsä.
Hän luuli tulleensa Taivaaseen.
Hän pelästyi, kun hän muisti, että hän oli kironnut Jumalaa.
Sitten hän tajusi, että valo tulikin auringosta. Hän koetteli raajojaan.
Hän nousi vuoteesta ja huomasi, että kivut olivat poissa.
Hän juoksi kadulle ja kertoi kaikille parantumisesta.
Hän meni lääkäriin. Lääkäri sanoi: "Olettepa hyvällä tuulella tänään."
Nainen sanoi: "Jeesus paransi minut."
Lääkäri ylisti Herraa. Hänkin oli kristitty.
Nainen sanoi: "Jumala paransi minut, kun kirosin Häntä kolmen tunnin ajan."
Riidelkää Jumalan kanssa, kuten Habakuk. Ette kyllä ikinä voita Häntä.
Jumala haluaa, että kerromme todelliset tunteemme ja ajatuksemme.
Hän ojentaa meitä sitten kärsivällisesti ja hellästi.
Tutki Jeremian elämää, murhetta, tunnetta ansaan joutumisesta, -
yksinäisyyttä ja elämää ilman vaimon tukea.
Kaiken keskellä hän ylisti Jumalaa. Hän purki Jumalalle tuntojaan.
Kun tuntuu, että olet loukussa etkä enää ikinä halua saarnata, -
lue silloin Jeremian rukouksia.
Se auttaa jatkamaan.
Sellainen on Jeremian kirja.
Tilaa Pawsonin opetussarjoja TV7:n verkkokaupasta: www.tv7.fi/kauppa tai 0400 721 599
Suomennos: TV7