GAMLA TESTAMENTET ÖPPNAS
JEREMIA Del 2
Vi ska fortsätta med Jeremias bok.
Vi ska se på Jeremias budskap.
Först ska vi se hur hans budskap liknar de andra profeternas.
Han talar om avfallet bland Guds folk.
Hur de vänt sig bort från Gud, bort från Hans godhet -
och ondskan stiger fram.
Människan är i grunden ond, fast hon kan göra gott.
Paulus skriver i Rom 1: -
när människan vänder sig från Gud, vänder Gud sig bort från människan.
Då kommer människans sämsta sidor fram, och det syns i samhället.
Utan Guds nåd skulle vi vara mycket värre än vi är.
När jag läser om förskräckligheter som folk gör -
måste jag påminna mig om att jag kunde göra likadant.
I rätta omständigheter kan alla människor bli rovdjur -
om Gud inte längre håller Sin hand över oss.
Folket har avfallit från Gud, så Gud har vänt sig från dem.
Ett annat huvudtema är att detta oundvikligen leder till katastrof.
Gud måste gripa in.
Gud meddelade därför att Han ska sända babylonierna.
De som säger att Jeremia bara har dåliga nyheter, känner honom inte.
Han ser med härlig optimism på den slutliga upprättelsen.
Ofta har vi inte tid att läsa Bibeln här på lektionerna.
Jag hoppas ni läser den mellan lektionerna.
Om Nya förbundet: "Se, dagar ska komma, säger HERREN, -
då jag ska sluta ett nytt förbund med Israels hus och Juda hus,
inte ett sådant förbund som jag slöt med deras fäder -
då jag tog dem vid handen och förde dem ut ur Egypten -
det förbund med mig som de bröt -
fastän jag var deras rätte herre - säger HERREN.
Nej, detta är det förbund som jag ska sluta med Israels hus,
efter denna tid, säger HERREN.
Jag ska lägga min lag i deras inre och skriva den i deras hjärtan.
Jag ska vara deras Gud och de ska vara mitt folk.
Då ska de inte mer undervisa var- andra, ingen sin broder och säga: -
"Lär känna HERREN!" Ty alla skall känna mig -
från den minste bland dem till den störste, säger HERREN.
Ty jag skall förlåta deras missgärningar -
och deras synder skall jag inte mer komma ihåg."
Men många slutar läsa här.
"Så säger HERREN, som satt solen till att lysa om dagen -
och månen och stjärnorna till att lysa om natten, -
han som rör upp havet så att dess böljor brusar, -
HERREN Sebaot är hans namn: -
Om denna ordning inte längre består inför mig, -
då ska Israels släkte upphöra att vara ett folk -
inför mig för alltid.
Så säger HERREN: Om himlen därovan kan mätas -
och jordens grundvalar kan utforskas, -
först då ska jag förkasta hela Israels släkte -
för allt vad de har gjort, säger HERREN."
Gud har lovat hålla sin del av för- bundet. Israel ska alltid finnas.
Att Israel är tillbaka på kartan visar att Gud håller sina löften.
Israel ska alltid finnas.
Vi sjunger: "England ska alltid finnas." Det är inte lika säkert.
Israel ska alltid finnas, för Gud lovade -
att så länge som solen, månen och stjärnorna lyser på himlen -
ska de finnas på jorden.
Det är den slutliga upprättelsen av folket.
I kapitlet innan stod det att Han ska föra dem hem igen.
De kommer i glädje, under dans.
Jag har ibland varit i Israel på självständighetsdagen.
Jag har dansat på gatorna med 40 000 unga.
De lägger bebisarna under träden och vet att de är trygga.
Sedan dansar de längs gatorna, för de är en nation igen.
Gud lovade föra dem tillbaka. Efter 70 år, enligt Jeremia.
Daniel läste det under fångenskapen och blev glad.
Han insåg att de 70 åren var nästan över.
Gud ville ge landet en viloperiod.
Dessutom dog generationen som blev bortförd.
Gud hade endast lovat föra deras barn tillbaka.
De barnen var födda i Babylon. De hade inte sett sitt hemland.
I Jer 30 lovar Gud föra dem hem.
Där hörde de hemma.
Gud lovade dem också en ny kung.
Han kallades God herde, Rättfärdig telning -
en messiansk Kung, skottet från Davids rot, Livets källa.
Han lovade att denna man ska upprätta tronen.
Det fjärde gemensamma temat för profeterna är -
att fienderna blir straffade. Babylonierna ska få sitt straff.
Alla Israels motståndare ska bli straffade.
Gud hade tillåtit babylonierna att föra bort dem -
men Han lovade straffa dem. Särskilt Habackuk talar om detta.
Gud hämnas för Sitt folks skull på alla Israels fiender. De var -
Egypten, Filisteen, Moab, Ammon, Edom, Damaskus eller Syrien, -
Kedar, Hasor, Elam och Babylon.
Jeremia lovar att Babylon ska intas av en annan världsmakt.
Vi vet nu att det var Persien.
Persiens seger över Babylon innebar frihet från fångenskapen.
Koresh var en välvillig regent.
Han villa sända hem dem som förts till Babylon.
Om Koresh berättas det i andra böcker -
att Koresh ville vara en human regent.
Han sa till alla bortförda: Res hem -
och bygg tempel till era gudar och be för mig där.
Han sa det till alla folk.
För judarna innebar det fullmakt att bygga upp templet igen.
Men många andra folk for hem och byggde avgudatempel.
Så återvände judarna och byggde upp templet.
Jeremia var en profet för folken.
I slutet av boken finns profetior för folken -
som anfallit Israel eller varit fientliga mot dem.
Gud ska hämnas, inte Israel.
Jeremia rådde därför judarna att lämna Babylon.
Ändå stannade flertalet.
Av en miljon var det bara 50 000 som kom hem.
Judarna som stannade i Irak och Iran har haft det svårt -
ända till våra dagar.
Också Abraham lämnade i tiden detta område.
Det är inte lätt att lämna allt och flytta till ett land man inte sett.
Jag ska tala mer om detta senare.
Före det ska vi se på strukturen i Jeremias bok -
för att se hur budskapet som han har gemensamt -
med andra profeter är upplagt.
Som jag sa är Jeremias budskap huller om buller.
Ändå kan man se ett mönster.
Det är ganska enkelt.
Jer 1 är en inledning om hur Jeremia blev kallad som ung.
Han var blyg och försagd. Det var problematiskt för en profet.
Jer 2-45 handlar om folket som syndar -
om hans eget folk, Juda.
Enligt Jeremia står straffet för dörren.
Kapitlen 2-45 täcker in åren 627-605 f.Kr.
Det är mest poesi. Han förmedlar Guds känslor.
Han uttrycker Guds sorg och vrede.
Gud älskar dem, men Han kan inte låta dem fortsätta.
Varje förälder känner igen den sortens känslokonflikt.
Han sa Babylon ska förstöra Assyrien och Egypten.
Judas svaga kungar sökte skydd i Egypten -
mot Assyrien och Babylon.
Jeremia sa att det inte lönar sig. Babylon ska övervinna Egypten.
De skulle bara lita på Gud.
Judarna trodde ofta att fred skulle uppnås -
genom fredsavtal med folken runt omkring.
I Gamla Testamentet säger Gud att det inte ger fred.
Det låter så aktuellt just nu.
Israel behöver se upp till Gud för att få fred.
Jeremia påpekar att avtal med fiender fungerar inte.
Våldet slår tillbaka. Kanske ska vi se just det.
Det var kapitel 2-20.
Jer 21-45 kommer med goda nyheter om den slutliga upprättelsen.
När han insåg att läget var hopplöst och katastrof väntade -
anlade han ett längre perspektiv på den slutliga upprättelsen.
Nu är det mest prosa, alltså Guds tankar inte känslor.
Guds känslor var på ytan när det gällde det aktuella läget.
När Gud ser längre fram berättar Han bara vad Han ämnar göra.
När Babylon fört bort Juda och Jerusalem förstörts -
ska några återvända för att bygga upp det. Läget var inte hopplöst.
Sist i Jer 46-51 står det om Israels grannfolk -
som stått emot Israel. Gud ska döma dem.
Gud ska upprätta Israel och straffa dess fiender.
Så verkar en rättvis Gud i historien.
Kapitel 52 är en avslutning om den hotande katastrofen.
Jer 52 skrevs när allt detta hände.
Där beskrivs hur Jeremia förs bort till Egypten.
Jerusalem blev tomt och ödelagt.
Hittills har vi sett på teman som också andra profeter talat om.
Nu ska vi ta en titt på tre särdrag hos Jeremia.
Snarare nya betoningar än helt nya teman.
Jeremia uttrycker dem på ett nytt, unikt, sätt.
Det första är betoningen på andligt liv.
Han har kallats den andliga profeten.
Han säger att religiösa riter är värdelösa, om hjärtat inte är med.
En del har menat att Jeremia tyckte offersystemet var onödigt.
Det sade han inte.
Det han sade var att de yttre riterna är inte så viktiga.
Gud söker människors hjärtan bakom ritualen.
Jeremia sa att det kvittar om kroppen är omskuren.
Det viktiga är att hjärtat är omskuret.
Han betonade vikten av att få Guds ande.
Prästerna uppmuntrade tanken på att -
religiösa riter skulle ersätta troslivet.
Läget är detsamma som när yrkesprästers största bekymmer är -
hur många människor de får att komma till gudstjänsten.
Gud vill se liv i enlighet med Sin vilja.
Att gå i kyrkan ersätter inte ett liv i tro.
Att samla pengar för en ny kyrka ersätter inte fattighjälp.
Jeremia betonar den andliga sidan av det religiösa livet.
Jeremia är mycket andlig. Han bryr sig om anden i människan.
Han förberedde dem för förlusten av templet -
då de inte längre skulle kunna offra.
I Babylon skulle de inte ha något tempel, bara en synagoga.
"Synagoga" på grekiska betyder "komma samman."
"Syn" betyder "tillsammans". "Goge" betyder "komma".
Varför skulle de komma samman?
Präster kunde inte offra.
Prästerna blev arbetslösa i Babylon.
Prästernas uppgift gällde templet, altaret och offren.
Nu skulle de klara sig utan präster, offer och tempel.
Nu kom de samman för att prisa Gud, be och läsa Skrifterna.
Detta lade grunden för församlingslivet i Nya Testamentet.
Vi har inte tempel, altare, mässkrudar, rökelse, -
präster eller offer. Vi har bara ett bord.
Vi samlas för att be, prisa Gud och studera Ordet.
Gudstjänsten i synagogan -
stod modell för den kristna gudstjänsten.
Den första församlingen var en kristen synagoga.
Vi behöver ingen överstepräst eller offer. Jesus dog en offerdöd.
Förhänget i templet revs itu.
Vi har inte offerriter eller borde inte ha i varje fall.
Tyvärr faller vi tillbaka in i det, om vi inte ser upp.
Prästernas tillbehör, skrudarna, rökelsen, altaren är föråldrat -
enligt Hebreerbrevet.
Ändå behöver vi mötas för att be, lova Gud och studera Ordet.
Judarna hade alltså samma situation som oss i Babylon.
Vi är också landsförvisade. Har du insett det?
Vi är främlingar och gäster. Vi lever i förskingring.
Det verkliga templet finns där uppe, inte längre här nere.
Vår överstepräst Jesus har gått in bakom förhänget -
och burit sig själv som offer in i det Allraheligaste.
Så församlingarna är bara baby- loniska synagogor. Tänk på det!
Tillämpningen av det är viktig -
för den kristna församlingen har från början varit frestad -
att återgå till tempelriterna -
och att ha präster, altaren, mässkrudar och rökelse.
Jeremia befriade till och med judarna från allt detta -
för att de skulle klara sig utan dem i Babylon -
och samlas för att be, prisa Gud och läsa Skrifterna.
Det här är en unik betoning hos Jeremia.
Därför kallas han den andliga profeten.
Han befriade från yttre riter -
så att de skulle förbli Guds folk under förskingringen.
Som enda profet såg han -
att de måste hitta en religiös form utan templet och dess tillbehör.
Jeremias andra särdrag var -
att i det nya förbundet skulle Gud möta människor som individer -
inte som grupp eller folkmassor.
Han skulle ingå förbund med individer, inte med ett helt folk.
Det är slående att Nya Testamentet betonar individen.
Gud älskade världen och sände sin Son, för att "den som tror"...
Jesus sade ofta: "Om någon... följer mig..."
Före det trodde människorna att Gud såg dem som grupp.
Den förståelsen behövde ändras.
Även om Gud straffade dem som ett folk -
skulle Han bemöta dem som individer efter förskingringen.
Jeremia säger en sak innan han beskriver det nya förbundet.
"På den tiden [när de kommer tillbaka] ska man inte mer säga: -
'Fäderna har ätit sura druvor och barnens tänder blir ömma av dem.'
Nej, var och en skall dö genom sin egen missgärning.
Den som äter sura druvor -
får själv ömma tänder." Det är en total omläggning.
I Gamla Testamentet mötte Gud dem som ett kollektiv.
Han bestämde att synd påverkar till tredje, fjärde generationen.
Om fadern äter sura druvor, kan barnens tänder påverkas. Inte mer!
I det nya förbundet ska Gud handla med varje enskild människa -
enligt den människans egen synd.
Nya förbundet är ett förbund för individer.
Därför sa jag tidigare att Gud inte har barnbarn -
särskilt inte i det nya förbundet. Man kan inte ärva en plats i Riket.
Gud behandlar dig som individ. Du behöver själv ta plats.
Detta får djupa följder, till och med på dopet. I det nya förbundet -
ska varje individ personligen ta emot tron på Herren.
Annars kan man inte vara med i Riket.
Man kan inte födas in i Riket, bara bli pånyttfödd in i det.
Efter Jeremia kom Hesekiel som sade samma sak.
Var och en döms enligt egna synder, inte någon annans.
I Nya Testamentet döms man inte som grupp, familj -
eller församling. Var och en står själv inför domstolen.
Var och en ansvarar själv för sina egna synder, inte andras.
Jeremia meddelade om förändringen -
att Gud börjar bemöta individer i stället för hela folket.
Hesekiel fortsätter och hela Nya Testamentet bygger på detta.
Jeremias tredje unika betoning gäller det politiska livet.
Jeremia delar ut politiska råd, till och med mer än Jesaja.
Israel var hotat och försökte spela ut stormakterna mot varandra.
Enligt Jeremia skulle Egypten inte kunna skydda dem.
Babylon skulle slå Egypten också.
Det lönar sig inte att kämpa mot Babylon.
Gör ni motstånd, förlorar ni. Hans politiska råd var att ge sig.
Sök bästa möjliga villkor.
De sista kungarna ansåg detta vara landsförräderi.
Jeremia såg att Jerusalem kunde sparas, om de gav sig.
Om ni ger er i strid, blir det inget kvar av Jerusalem.
Han sa: Välkomna babylonierna!
Säg åt dem att ni kan leva under deras välde. Slå fast villkoren.
Kung efter kung förkastade hans förslag.
Han kallades landsförrädare. Han sa att Nebukadnessar var Guds tjänare.
Tänk er någon som 1939 hade kallat Hitler Guds tjänare.
Samarbeta, kom överens om villkoren.
Särskilt under Churchills tid hade det varit otänkbart!
Jeremias uppgift var inte lätt.
Det såg ut som om han var på babyloniernas sida.
Han rådde dem att ge sig till babylonierna.
Det var då han bar ett ok och sa: "Böj er under Babylons ok."
Det var ett förfärande budskap. Godta ockupationen!
Liksom Kanalöarna måste godta tyskarnas ockupation.
Det var inte lätt för dem.
De var Jeremias unika budskap.
När babylonierna kom, erbjöd han Jeremia en hederstitel.
Tänk er hur de andra judarna upplevde det.
Nebukadnessar sa: Res er, Sir Jeremia! Ni hjälpte oss.
Det ledde till den hårda behandlingen han mötte.
Den hade börjat redan i hans hemstad.
Första försöket att döda Jeremia gjordes av hans egna släktingar -
i hembyn Anatot. Han blev tvungen att flytta bort.
Det skadade familjens heder att -
han som tonåring gick runt och retade upp hela Jerusalem.
Hela släkten var arg på Jeremia. De tänkte döda honom.
Gud tröstade honom: Det här är bara början!
Det här är en skola för ännu tuffare tider.
Han stämplades som förrädare.
Andra profeter förkastade honom, för de vara falska profeter.
Prästerna förkastade honom, för han talade mot tempeltjänsten.
Furstarna förkastade honom som förrädare. Folket förkastade honom.
Man försökte döda honom gång på gång. Det misslyckades.
Prästen Pashur fängslade honom och misshandlade honom.
Han kastades i en skumt upplyst fängelsehåla.
Andra gånger låstes han vid en stock till händer och fötter.
Han sattes vid en skampåle med järnband runt halsen.
Han kastades ner i en flaskformad brunn -
med smal hals, så att vattnet inte skulle avdunsta.
När vattnet leddes bort, blev det bara gyttja på botten.
Det var som en tom flaska med öppningen vid markytan.
På bottnen fanns en och en halv meter mjuk gyttja.
Sådana brunnar finns på Masadas topp. Lera finns kvar på bottnen.
Jeremia stod till halsen i lera.
Ljuset nådde in bara genom ett litet hål i taket.
Han måste stå hela tiden.
Annars hade han drunknat i leran.
En utlänning, inte en israel, drog upp honom och sa:
"Lägg trasorna under dina armar, mellan dem och repen."
Jeremia måste ofta gömma sig.
Det var få personer kvar i Jerusalem som vände sig till honom för råd.
Judar som flydde till Egypten tvingade honom med dit.
Där dog han. Hans död är inte omtalad i Bibeln.
Han dog okänd, utan att veta att han skulle bli världskänd -
och vi skulle tala om honom över 2000 år senare.
Därför kallas han den gråtande profeten.
Han var inte lycklig, men kan vi beskylla honom för det?
Hans elände skymtar fram gång på gång.
Nästa gång ska jag tala om en hel bok full med hans tårar.
Klagovisorna. Men smärtan kommer också fram i Jeremias bok.
Han var inte rädd att visa hur han bad i olika situationer.
Han visade sin själ och sina känslor. Han var djupt sårad.
Han var inte tjockhudad. Han var en känslig människa.
Hans egna släktingar och vänner höll honom för en förrädare.
Profeter, präster och kungar var alla emot honom.
Han led av ensamhet, och han hade fysiska smärtor.
Han kände också att han var fångad i Guds fälla.
Det var hans största smärta.
Han kände att hans uppgift var en fälla riggad av Gud.
Han ropade till Gud om det och motsatte sig det.
Han led av ensamhet och förkastelse.
Bland det svåraste var att Gud förbjudit honom att gifta sig.
Hans barn skulle ha hungrat bort, när babylonierna kom.
Detta underströk hans budskap.
Han sa: Jag ville inte sätta barn till världen.
De skulle bara lida.
Det innebar att han inte heller hade en fru vid sin sida.
Gud talade genom profeternas äktenskap.
Han bad Hosea att gifta sig med en prostituerad -
så att han kunde tala om hur det kändes när frun var otrogen.
Han sa till Hesekiel att hans fru skulle dö följande dag.
Hesekiel skulle inte få gråta. Guds fru skulle dö och Han grät inte.
Jeremia skulle förbli ungkarl.
Profeternas liv skulle återspegla deras budskap.
Så kunde Gud förmedla Sina känslor till dem.
Jeremia kände sig ensam och fångad i en fälla.
"Jag vet det, HERRE: Människans väg beror inte på henne själv, -
det står inte i vandrarens makt att styra sina steg."
Han grät inför sitt hopplösa uppdrag.
Ett känt citat är: "Men jag tänkte: -
Jag vill glömma honom och inte mer tala i hans namn.
Det blev i mitt hjärta som en brin- nande eld, instängd i mitt innersta.
Jag ansträngde mig att uthärda den men kunde det inte."
Jag kan inte sluta predika! Det brinner i mina ben. Jag måste släppa ut det.
Han kände att han inte hade något val -
för hans hjärta brann för Gud.
Han beslöt att inte predika mer, men kunde inte hjälpa det.
Gud tvingade honom inte. Gud tvingar aldrig människor.
Hans känsla att vara fångad i en fälla är förståelig.
Säkert säger han nu i himlen att det var värt det -
men just då kändes det inte så. Då var det som en fälla, ett tvång.
Någon måste göra det.
Hans böneliv var unikt.
Det finns sju böner i Jeremias bok.
De visar hur ärligt han uttryckte sina känslor för Gud.
Vi borde också göra det. Gud vet om våra känslor ändå.
Det lönar sig att vara ärlig i bönen.
Jag fick en gång ett brev av en kvinna från Harare i Sydafrika.
Hon hade varit med om en svår bilolycka.
Hon led av hårda smärtor i flera år. Det blev bara värre.
En kväll var hon på väg till sitt sovrum.
Hon försökte somna i tre timmar.
Hon förbannade Gud i tre timmar för smärtornas skull.
Sedan snubblade hon på mattan och föll över sängen.
Hon förlorade medvetandet.
Hon vaknade på morgonen. Solen lyste rakt i ögonen.
Hon trodde hon var i himlen.
Hon blev rädd, när hon kom ihåg att hon hade förbannat Gud.
Sedan insåg hon att ljuset var solen och kroppen var kvar.
Hon steg upp och märkte att smärtorna var borta.
Hon sprang ut och berättade för alla att hon var helad.
Hon gick till läkaren som märkte att hon var på utmärkt humör.
- Ja, Jesus har helat mig.
Läkaren prisade Gud. Han var också en kristen.
- Gud helade mig, när jag förbannat Honom i tre timmar.
Gräla med Gud, som Habackuk. Ni vinner aldrig -
men Gud vill veta hur vi tänker och känner.
Han rättar sedan till det med tålamod och ömhet.
Studera Jeremias liv, hans elände och känsla av att vara fångad -
i ensamhet, med alla emot sig och utan en hustrus stöd.
Mitt i detta prisade han Gud. Han talade ut med Gud.
När det känns att du är i en fälla och inte vill predika en gång till-
läs då Jeremias böner.
De hjälper en att fortsätta.
Sådan är Jeremias bok.
Översättning: Heaven TV7 Sverige