VANA TESTAMENT AVANEB
JEREMIJA, osa 2 David Pawson
Jätkame Jeremija lugu sealt, kus eelmisel korral pooleli jäime.
Vaatame tema sõnumit ja selle sarnasust kaasprohvetite omaga.
Kõigepealt rääkis ta rahva taganemisest,
sellest, kuidas nad Jumalast eemaldusid.
Kui eemaldud Jumalast, eemaldud samas ka headusest.
Kui kaotad Tema, kaotad elu hea poole ja halb tõuseb pinnale,
sest oleme oma põhiolemuselt halvad, kuigi oskame ka head teha.
Paulus kirjutas roomlastele,
et kui inimene loobub Jumalast, loobub Jumal inimesest.
Ja kui Jumal eemaldub inimesest, tuleb halvim pool esile inimeses
ja sealt edasi kogu ühiskonnas.
Me kõik teame, et ilma Jumala armuta oleksime palju halvemad kui oleme.
Lugedes ajalehest kõiksugu koledustest, mida inimesed teevad,
annan endale aru, et minagi võiksin olla samasugune
mingis olukorras või surve all.
Pole olemas 'inimesi' ja 'koletisi'.
Kõik võime muutuda koletiseks, kui Jumal oma käe meie pealt ära võtab.
Niisiis, rahvas oli Jumalast eemaldunud ja seepärast oli Jumal
rahvast eemale tõmbunud, lastes nii halvimal poolel pinnale tõusta.
Jeremija teine peateema, samuti kaasprohvetitega ühine,
kuulutab sellise eluviisiga kaasnevat kindlat hävingut.
Seepärast pidigi Jumal tooma babüloonlased.
Need, kes väidavad, nagu oleks Jeremija kuulutanud vaid halba,
pole tema raamatut korralikult lugenud.
Kui ta vaatab kaugemale tulevikku, õhkub temast suurt optimismi
rahva lõpliku taastamise kohta.
Piiblilugemiseks pole meie saadetes tavaliselt aega,
seepärast loodan, et teete seda kodus.
Loeme kõigepealt uue lepingu kohta:
"Vaata, päevad tulevad, ütleb Jehoova, mil Ma teen Iisraeli sooga
ja Juuda sooga uue lepingu."
"Mitte selle lepingu sarnase, mille Ma tegin nende vanematega
sel päeval, mil Ma võtsin nad kättpidi, et viia nad välja
Egiptusest ja millise Mu lepingu nad murdsid,
kuigi Ma olin nad võtnud enese omaks, ütleb Jehoova,
vaid leping, mille Ma teen Iisraeli sooga pärast neid päevi,
ütleb Jehoova, on niisugune: Ma panen nende sisse
oma käsuõpetuse ja kirjutan selle neile südamesse;
siis Ma olen neile Jumalaks ja nemad on mulle rahvaks!"
"Siis üks ei õpeta enam teist ega vend venda, öeldes:
'Tunne Jehoovat!', sest nad kõik tunnevad Mind, niihästi pisukesed
kui suured, ütleb Jehoova;
sest ma annan andeks nende süü ega tuleta enam meelde nende pattu!"
Siin lugemine tavaliselt katkestatakse, aga ma tahan jätkata.
"Nõnda ütleb Jehoova, kes on pannud päikese valguseks päeval
kuu ja tähtede korrad valguseks öösel,
kes liigutab merd, selle lained kohama,
vägede Jehoova on tema nimi:
"Kui need korrad nihkuksid mu palge eest, ütleb Jehoova,
siis lakkaks ka Iisraeli sugu alatiseks olemast rahvas mu palge ees!"
"Nõnda ütleb Jehoova: kui peaks saama mõõta taevaid ülal
ja uurida maa aluseid all,
siis hülgaksin ka Mina kogu Iisraeli soo
kõige selle pärast, mis nad on teinud, ütleb Jehoova!"
Ta annab omapoolse lepingust kinnipidamise garantii,
nõnda et Iisrael on ja jääb alatiseks.
Tõsiasi, et Iisraeli riik on tagasi maailma kaardil,
tõestab, et Jumal peab oma lubadustest kinni.
Iisrael on ja jääb.
Laul ütleb: "Inglismaa on ja jääb!" See paraku pole sugugi kindel.
Aga Iisrael jääb, sest Jumal lubas neile,
et kuniks päike, kuu ja tähed on ülal taevas, on nemad all maa peal.
See räägib Tema rahva lõplikust taastamisest.
Eelnev salm kirjeldab, kuidas Jumal rahva tagasi koju toob
ja kuidas rahvas pöördub koju rõõmsalt lauldes ja tantsides.
Olen olnud Iisraelis nende iseseisvuspäeval mai alguses
ja tantsinud tänavatel koos 40 000 noorega.
Kaasavõetud sülelapsed pannakse südamerahuga
tänava äärde maha, sest midagi kurja sel ajal ei juhtu,
ja siis tantsitakse mööda tänavaid!
Sest nad on taas ühtne rahvas Jumala ees. Imeline!
Jumal tõotas neile muudki peale kodumaale tagasitoomise.
Jeremija oli kuulutanud: "70 aastat!"
Aegu hiljem, paguluses, luges Taaniel seda ja mõistis rõõmsalt,
et need 70 määratud aastat olid peaaegu läbi saanud.
Määratud aeg kindlustas põllumaale puhkeperioodi ja too põlvkond,
kes pagulusse viidi, oli surnud ega saanud maale tagasi pöörduda.
Jumal oli tõotanud tagasi tuua vaid nende lapsed.
Lapsed, kes olid sündinud Babüloonias
ega olnud kunagi kodumaad näinud.
Salm 30 rõhutab: "Toon nad koju!"
See kajab kui võlusõna - koju! Tagasi sinna, kuhu nad kuuluvad.
Ning Ta lubas neile anda ka uue juhi, uue kuninga,
kelle pärjas mitmete tiitlitega: Hea Karjane, Õiglane Võsu,
Võitud Vürst, Taaveti Soo Võsu, Eluallikas.
Selliste kaunite sõnadega kirjeldas Ta tulevast kuningat.
Ta lubas ka, et too mees taastab nende trooni.
Seda tähendabki rahva lõplik taastamine.
Neljas ja viimane punkt, samuti kaasprohvetitega ühine, ütleb:
vaenlased saavad karistada. Babüloonlasi karistatakse.
Kõik, kes tulevad Iisraeli vastu, saavad karistada.
Jumal oli küll lasknud babüloonlastel rahva kaasa viia,
aga kuulutas ka neile karistust.
Eriti rõhutab seda prohvet Habakuk.
Jumal maksab kätte oma rahva eest kõigile tema vaenlastele.
Jeremija loetleb: Egiptus, Vilistide maa, Moab, Ammon, Edom,
Damaskus ehk Süüria, Keedar, Haasor, Eelam ja lõpuks Babüloonia.
Jeremija ütleb, et kord vallutab üks teine suurvõim Babüloonia.
Tänapäeval teame, et see oli Pärsia.
Pärsia võit Babüloonia üle võimaldas juutidel koju tagasi pöörduda.
Küüros oli heatahtlik valitseja ja saatis kõik
Babülooniasse kokkutoodud rahvad tagasi nende kodumaale.
Küürosel oli omapärane poliitika.
Tulen nüüd ajas ettepoole - Jeremija ei räägi sellest,
aga olen mujalt lugenud, et Babüloonia vallutanud Küüros
tahtis olla väga humanistlik valitseja ja teatas:
"Kõik, kes te siin paguluses olete, minge tagasi koju."
"Aga kodus ehitage oma jumalale tempel, et minu eest palvetada!"
Ta lausus samad sõnad kõigile vangistuses elanud rahvastele,
aga see andis ühtlasi juutidele volituse templi ülesehitamiseks.
Teisedki rahvad pöördusid koju ja ehitasid pagan-jumalatele templeid,
nagu Küüros oli neid käskinud - et tema eest palvetataks!
Sellises üldises olukorras pöördusid juudid koju ja taastasid templi.
Jeremija oli rahvaste prohvet.
Tema raamatu lõpus on eraldi osa, kus ta ennustab, mis juhtub
rahvastega, kes on rünnanud Iisraeli või teinud rahvale halba:
Jumal maksab kätte. Mitte Iisrael.
Seetõttu pididki juudid Babülooniast ära tulema.
Nad ei tohtinud jääda, kui said võimaluse tagasi koju pöörduda.
Aga enamus paraku jäi.
Vaid 50 000 inimest miljonist pöördus koju. Ja tänapäevani
on Iraagis ja Iraanis elavatel juutidel väga raske põli.
Aga kui sünnitakse kusagil maal ja seatakse seal elu sisse,
siis pole sugugi lihtne jätta kõik maha ja korrata
Aabrahami tegu, asudes teele tundmatu maa poole.
Jumal aga rõhutas Jeremija kaudu: "Peate kindlasti koju pöörduma!"
Lähme selle teemaga hiljem edasi.
Vaatame enne Jeremija raamatu ülesehitust ja
kaasprohvetitega sarnaste sõnumite paigutust selles.
Nagu ütlesin, on Jeremija raamat üsna süsteemitu.
Siin pole kronoloogilist ega temaatilist järjestust.
Siiski leiame teatud lihtsa mustri.
Kõigepealt proloog ptk-s 1, kus Jumal kutsub Jeremija noorukieas
ning kus uje noormees pelgab avalikku kõnelemist.
Üsna keeruline kutsumine avalikkust kartva inimese jaoks!
Ptk-d 2-45 räägivad kõik Juuda rahva patususest.
Ta ütleb kohtupäeva ja karistuse väga lähedal olevat.
Need ptk-d hõlmavad aastaid 627-605 eKr
ja on peamiselt luulevormis,
mis tähendab, et ta vahendab rahvale Jumala tundeid.
Jumala kahetsust ja viha.
Jumala vastuolulisi tundeid, sest Ta armastab oma rahvast,
aga ei saa lasta neil samamoodi jätkata.
Iga vanem mõistab seda vastuolulist tunnet.
Ta ütleb selgelt:"Babülon hävitab Assüüria ja vallutab Egiptuse."
Hävingu eel ütlesid Juuda nõrgad kuningad:
"Kui teeme lepingu suure ja vägeva Egiptusega,
kaitseb see meid Assüüria vastu."
"Või Babüloonia vastu."
Jeremija ütles: "Ei. Babüloonia vallutab Egiptuse."
"Pole mõtet nendega liitu astuda."
"Te peate lootma Jumala peale."
Juudid on ikka lootnud rahu saavutada rahulepingute abil.
Kuid läbi kogu VT-i ütleb Jumal, et sel viisil rahu ei saavutata.
Väga ajakohane ka praegu!
Iisrael peab vaatama Jumala poole, et rahu saavutada,
mitte sõlmima rahulepinguid vaenlastega.
Jeremija ütleb, et nii see ei toimi ja vägivald tuleb ringiga tagasi.
Kas mitte seda ei näegi me praegu Lähis-Idas?
Nii on kirjas ptk-s 2-20.
Ptk-s 21-45 tuleb aga esile hea uudis,
sest Jeremija vaatab kaugemale ja näeb rahva lõplikku taastamist.
Kui ta mõistis, et olukord oli lootusetu ja ees ootas häving,
andis ta kaugema visiooni rahva lõplikust taastamisest.
Siin on tekst proosas ehk Jumala mõtte-, mitte tundekeeles.
Vahe on selles, et kui Jumal räägib vahetust sündmusest,
tulevad esile Ta süda ja tunded.
Kui aga vaatab kaugemale, jagab Ta oma mõtteid tuleviku kavatsustest
ja pole seetõttu nii emotsionaalne.
Kaugemas tulevikus, peale seda, kui Babüloonia on Juuda kaasa viinud
ja Jeruusalemma hävitanud, tuleb osa rahvast siiski tagasi.
Kõik pole lõplikult kadunud.
Ptk-d 36-51 raamatu lõpuosas räägivad neist Iisraeli naabritest,
kes olid talle kurja teinud - ühel päeval võtab Jumal nad käsile.
Iisraeli taastamine on nende rahvaste karistamisega seotud.
Niimoodi tegutseb õiglane Jumal ajaloos.
Salm 52 on nö epiloog koledast katastroofist, mis rahvale osaks sai.
See kirjeldab sündmusi nende toimumise ajal, Jeremija viimist
Egiptusesse ja Jeruusalemma rüüstamist.
Senini oleme vaadanud ainult neid Jeremija sõnumeid,
mis olid tal kaasprohvetitega ühised.
Aga on kolm teemat, millest rääkis tema üksi.
Õigemini uued vaatenurgad, mitte niivõrd uued teemad,
kuid selgitatud Jeremijale omasel ainulaadsel viisil.
Esimene neist keskendub vaimsele elule.
Teda on nimetatud ka 'vaimseks prohvetiks', sest ta ütleb,
et usurituaalid on täiesti mõttetud, kui süda pole asjaga kaasas.
Mõned arvasid, et Jeremija pidas kogu ohvriteenistust ajaraiskamiseks.
Ta ei väitnud seda, vaid ütles, et väline rituaal pole niivõrd
oluline ja et selle varjust otsib Jumal tegelikult inimese südant.
Teisisõnu, pole oluline, kas ihu on ümber lõigatud,
vaid kas süda on ümber lõigatud.
Rõhk on südamehoiakul ja Jumala Püha Vaimu saamisel.
Preestrid soosisid mõtet, et usu- rituaalid on jumalikkuse aseaine.
Kui pastorite ja kirikutegelaste suurimaks mureks saab
kirikuliikmete arv, on olukord sama.
Mitte seda ei oota Jumal.
Jumal ootab inimeselt jumalikku eluviisi.
Kirikus käimine ei asenda jumalikku elu ega
korjandused uue kirikuhoone jaoks asenda vaeste aitamist.
Jeremija rõhutab väga usuelu vaimset külge.
Olles ise sügavalt vaimne inimene, oli vaimuga seonduv talle oluline.
Ühtlasi valmistab ta rahvast ette päevaks, mil neil pole enam templit,
ning ohvriteenistusi ei saa enam läbi viia.
Babülonis on neil vaid sünagoog, templit pole.
Kreeka sõna 'synagoge' tähendab 'kokku tulla':
'syn' - 'kokku', 'agoge' - 'tulla'.
Seega, sünagoog tähendab, et palju inimesi tuleb kokku.
Aga milleks kokku tulla?
Mitte selleks, et preester ohvriteenistust läbi viiks.
Preestrid jäid Babülonis töötuks, sest nende amet oli otseselt
seotud templi, altari ja ohvriteenistusega.
Vaatame korraks ajas kaugele ettepoole.
See muudatus - olla ilma preestrite, ohverdamiste ja templita ning
tulla kokku 3 põhjusel: Jumalat ülistama, palvetama, Sõna lugema -
pani aluse hilisema Uue Testamendi koguduseelu mudelile.
Meilgi pole ei templit, ei altarit, ei teenistusrõivaid, ei viirukit,
ei preestreid ega ohverdamist. Meil on vaid lihtne laud.
Tuleme kokku palvetama, ülistama ja Piiblit uurima.
Seega, sünagoogi jumalateenistusest sai eeskuju
hilisemale kristlikule jumalateenistusele.
Algkogudused olidki lihtsalt kristlikud sünagoogid.
Me ei vaja enam ülempreestrit ega ohvrit. Meil on Jeesus.
Rituaalid on üleliigsed. Templi eesriie on kaheks rebenenud.
Eesriie on ära võetud, sest paik on tühi.
Nii et enam pole ohvrirituaale vaja. Õigemini - ei peaks olema!
Paraku võivad need taas sisse hiilida, kui me hoolikad pole!
Kõik preesterlusega seonduvad rekvisiidid
on jäänud seljataha, nagu on kirjas heebrealastele.
Kuid meiegi peame kokku tulema, et teha omapoolselt kõik võimalik:
palvetada, ülistada ja Sõna uurida.
See on kristliku jumalateenistuse põhiliin.
See, mida juudid tegid tookord Babülonis, teeme meie praegu,
sest meiegi oleme paguluses. Mõistate?
Oleme siin võõrad ja majalised.
Oleme hajutatud, oleme läbikäigul.
Tõeline tempel on seal üleval, mitte enam all maa peal.
Jeesus, meie ülempreester, on sisenenud teisele poole eesriiet
ja viinud iseenda kui ohvri kõige pühamasse paika.
Seega - iga kogudus täna on nagu Babüloonia sünagoog.
Siin on teile kõvasti mõtlemisainet.
Seda on oluline mõista, sest juba üsna algusest peale on kristlikul
kogudusel olnud kiusatus pöörduda tagasi templi rituaalide juurde.
Ja taastada preestrid, altarid, rõivad, viiruk...
See oleks tagasiminek!
Jeremija oli üks neist, kes vabastas isegi juudid
kõigist rituaalidest, et nad saaksid hiljem ilma hakkama.
Ja et nad saaksid Babülonis koguneda sünagoogi
palvetama, ülistama ja Kirju lugema.
See on Jeremija ainulaadne sõnum
ja seepärast nimetataksegi teda 'vaimseks prohvetiks'.
Ta vabastas rahva kõigist välistest rituaalidest,
nii et kui nad need kaotasid, jäid nad ometi Jumala rahvaks.
Võimas mõte, kas pole?
Ta oli ainus prohvet, kes oli võimeline ette nägema,
et rahvas pidi leidma teenistuse viisi ilma templi ja rekvisiitideta.
Oma teise ainulaadse teemaga rõhutas Jeremija,
et uue lepinguga pöördub Jumal üksikisiku poole.
Ta teeb lepingu iga üksikisikuga eraldi, mitte enam kogu rahvaga.
Just see ongi uue lepingu oluline erinevus UT-s: rõhk on indiviidil.
Jumal armastas maailma ja
saatis oma ainusündinud Poja, nii et IGAÜKS, kes usub...
Jeesus ütleb pidevalt: "See, kes järgib Mind..."
Rõhuasetus on üksikisikul.
Enne seda inimesed arvasid, et Jumal vaatas neid kui rahvahulka.
"Minu rahvas." Aga see oli muutumas.
Kuigi Jumal karistas rahvast tervikuna, siis peale pagulusest
naasmist kohtleb Ta neid indiviididena.
Loen teile, mida Ta ütleb vahetult enne uue lepingu kirjeldamist:
"Neil päevil (st kui tulete tagasi) ei öelda enam:
'Isad sõid tooreid viinamarju ja laste hambad on hellad!'
"Vaid igaüks sureb oma pattude pärast."
"Igaühel, kes sööb tooreid viina- marju, on enda hambad hellad".
Täielik muudatus! Olete kindlasti märganud,
kui tihti Vanas Testamendis Jumal käsitleb inimesi hulgana.
Ta ütleb, et ühe põlvkonna patud
mõjutavad veel kolmandat ja neljandatki põlvkonda.
Isa patud mõjutavad lapsi, ehk kui isa sööb tooreid viinamarju,
siis laste hambad on hellad.
Enam mitte!
Uues lepingus tegeleb Jumal iga inimese ja tema patuga eraldi.
Uus Testament rõhutab, et uus leping on individuaalne leping.
Eraldi iga põlvkonnaga.
Seetõttu olengi öeldud, et Jumalal pole lapselapsi.
Uus leping kinnitab seda.
Elukohta kuningriigis pole võimalik pärida.
Isegi kui su vanemad on kuningriigis, tegeleb Jumal sinuga
individuaalselt - pead ise sinna sisse saama.
Selles on sügav mõte. Ka ristimise suhtes.
Uues lepingus kehtib kõik üksikisiku kohta:
igaüks eraldi peab vastu võtma usu Jumalasse, et siseneda kuningriiki.
Kuningriiki ei saa sündida. Sinna saab ainult uuestisünni läbi.
Kõik sellega seonduv on laiaulatuslik.
Hesekiel, kes tuli peale Jeremijat, rõhutab sama mõtet.
"Igaühele mõistetakse kohut tema enda, mitte teiste pattude pärast."
Nii et uue lepingu kohtupäeval ei saa me seista rühma, pere või
kogudusena, vaid igaüks seisab üksi.
Igaüks annab vastust ainult enda ja mitte kellegi teise pattude eest.
See oluline muudatus - Jumal pöördub rahva juurest üksikisiku poole -
kõlab esmalt Jeremija ja seejärel Hesekieli kaudu.
Ja kogu Uus Testament põhineb just sellel arusaamal.
Jeremija kolmas ainulaadne rõhuasetus puudutab poliitikat.
Isegi rohkem kui Jesaja annab ta Iisraeli valitsejatele poliitilist nõu.
Kui Iisrael oli riigina hääbumas,
püüti kokku mängida kord ühe, kord teise suurriigiga.
Ikka ja jälle ütleb Jeremija, et pole mingit mõtet
otsida tuge võimsalt Egiptuselt, sest see ei suuda neid kaitsta.
Babüloonia vallutab ka Egiptuse.
Ja ütleb ka, et pole mõtet võidelda Babüloonia vastu,
sest siis nad hukkuvad, kuna Jumal ise on babüloonlased siia toonud.
"Minu poliitiline nõuanne on Babülooniale alistuda."
"Tehke nendega koostööd, et saada parimad alistumistingimused."
Iisraeli viimaste kuningate silmis oli see muidugi riigireetmine -
alistuda ja isegi mitte kaitsta Jeruusalemma!
Ta ütles:"Alistuge, sellega võite linna säästa."
"Kui üritate vastu võidelda, hävib kogu linn, muutub varemeiks."
"Nii et võtke babüloonlased vastu, tehke koostööd."
"Öelge, et võite nende võimu all elada,
aga leppige tingimustes kokku!"
Kuid keegi ei kuulanud teda.
Üksteise järel eirasid nõrgad kuningad tema nõuandeid.
Teda nimetati reeturiks.
Ta ütles koguni, et Babüloonia kuningas Nebukadnetsar
tuleb kui Jumala teener.
Kujutlege, et keegi oleks 1939.a. nimetanud Hitlerit Jumala teenriks,
soovitanud koostööd teha ja parimaid tingimusi välja kaubelda...
Peaminister Churchill oleks olnud sellest täiesti jahmunud.
Aga sellised sõnad pidi Jeremija edastama.
Raske ülesanne, sest tundus, nagu olnuks ta babüloonlaste poolel.
Ajal, mil ta rääkis babüloonlastele alistumisest,
käis ta ise mööda Jeruusalemma, härjaike kaelas:
"Te peate Babüloonia ikke vastu võtma."
See kohutav sõnum kõlas enne babüloonlaste tulekut.
Sõnumi mõte oli nõustuda okupatsiooniga.
Nii nagu Channel Islands pidi nõustuma saksa okupatsiooniga.
See polnud neile kerge.
Need olid niisiis tema ainulaadsed sõnumid.
Kui Babüloonia kuningas lõpuks tuli,
soovis ta Jeremijat oma aukülaliste nimekirja.
Kujutage ette, mida teised juudid sellest arvasid,
kui Nebukadnetsar ütles: "Tule, Jeremija! Sina aitasid meid."
See paraku viiski välja Jeremija väärkohtlemiseni.
Võib ju mõista...
Kõik sai alguse tema kodukohast.
Esimesed katsed Jeremijat tappa
tegid ta oma sugulased Anatoti külas. Seetõttu ta pidigi lahkuma.
Nad plaanisid teda salaja mõrvata,
sest ta riivas perekonna uhkust - teismeline poiss, kes käis ringi
ja häiris kogu Jeruusalemma.
Perekond oli noormehe peale väga vihane.
"Satume niimoodi kuningaga pahuksisse!"
Seetõttu nad plaanisid ta tappa.
Jumalal oli neile sõna öelda:
"Ma lihtsalt harjutan teid millekski palju hullemaks!"
On vast lohutus - valmistuge hullemaks!
Sealt edasi kandis Jeremija reeturi pitserit.
Teised prohvetid põlgasid teda, sest nad olid valeprohvetid.
Preestrid põlgasid teda, sest ta rääkis preesterluse,
templi ja ohvriteenistuse vastu.
Kuningad põlgasid teda, sest poliitiliselt oli ta reetur.
Ja rahvas põlgas teda.
Salamõrvakatseid tema vastu tehti järjepanu, kuid ükski ei õnnestunud.
Mitmel korral pääses ta hädavaevu eluga.
Teda peksti ja heideti pimedasse vangikongi preester Pashur'i käsul.
Teisel korral pandi ta käed-jalad pakku.
Siis seisis ta häbipostis, raudne võru ümber kaela.
Lõpuks heideti ta sügavasse pudelikujulisse kaevu.
Kaevu kitsas suu takistas vee aurustumist
ja kui vesi kaevust välja võeti, jäi põhja pehme mudakiht.
Sellise pudelikujulise kaevu kitsas suu on maapinnaga tasa
ja selle põhja koguneb muda.
Selliseid kaevusid leidub tänapäevalgi, eriti Masadas.
Nende põhjas on veel nüüdki näha mudakihi jälgi.
Jeremija heideti taolisse kaevu, kus ta oli kaelani mudas.
Kujutage ette seda pimedat paika,
kuhu päevavalgus paistab vaid väikesest august pea kohal.
Seal ta oli, püstijalu. Istuda ei saanud, ta pidi kogu aeg seisma,
muidu oleks ta mudas lämbunud.
Üks võõramaalane, mitte iisraellane, lasi köie alla ja ütles:
"Seo köis ümber keha, tõmban su välja."
Võõramaalasel hakkas hale ja ta aitas mehe kaevust välja.
Tihti pidi Jeremija end teiste eest varjama...
Vaid vähesed inimesed Jeruusalemmas tundsid huvi tema sõnumite vastu.
Lõpuks viisid babüloonlaste eest Egiptusesse põgenevad juudid
ta vägisi kaasa. Ja seal Jeremija suri.
Tema surmast Piiblis ei räägita.
Ta suri unustusse jäetuna, aimamata, et saab maailmakuulsaks
ja temast räägitakse veel 2000 aastat hiljem.
Milline lugu!
Kõige selle tõttu nimetataksegi teda 'halavaks prohvetiks'.
Ta polnud õnnelik mees, aga kas teie tema asemel oleksite?
Tema hingevalu tuleb ikka ja jälle esile.
Järgmisel korral räägin raamatust, mis on tervenisti täis tema valu,
mis on pisaratega kirjutatud ja mille nimi on Nutulaulud.
Kuid juba siingi raamatus mõistame tema rasket elu.
Ta ei kartnud näidata, kuidas ta olukordades palvetas,
kuidas paljastas oma hinge ja tunded ning oli sügavalt haavatud.
Ta polnud tuim mees, kes ei hooli teiste jutust.
Ta oli väga tundlik inimene, oli sügavalt haavatud,
sest ta pere ja sõbrad pidasid teda reeturiks.
Ja kõik prohvetid, preestrid ning kuningad olid tema vastu.
See mees kannatas üksinduse all.
Juba ta füüsilised kannatused olid piisavalt jubedad, kuid ta tundis
end ka lõksu aetuna ja mitte ainult inimeste, vaid ka Jumala poolt.
See oli tema valu tegelik põhjus.
Talle tundus, et Jumal polnud jätnud talle valikuvõimalust.
Jumal oli ta noorelt kutsunud ja siis sellesse teenistusse
justnagu lõksu püüdnud.
Talle ei meeldinud see sugugi ning ta hüüdis Jumala poole.
Hingeline ja emotsionaalne kannatus saidki alguse üksindusest.
Üks raskematest asjadest oli, et Jumal keelas tal abielluda.
"Sest kui nii teed, näed oma lapsi nälgimas babüloonlaste tulles."
See oli ka üks viisidest, millega ta oma sõnumit pidi edasi andma,
öeldes: "Ma pole abiellunud ja mul pole lapsi, sest ma ei taha
neid praegu siia maailma tuua ja näha nende kannatusi."
See oli võimas sõnum, aga see tähendas, et ta oli üksik.
On huvitav, kuidas Jumal kasutas prohveteid ja nende abielusid
Näiteks lasi Ta Hoosijal abielluda prostituudiga, et ta jutlustaks
oma kogemusest, mis tunne on elada truudusetu naisega.
Hesekielile ütles Ta: "Su naine sureb homme, aga sa ei tohi nutta."
"Sest Minugi naine sureb, aga Ma ei nuta."
Hesekiel pidigi nii tegema. Ja Jeremija pidi jääma poissmeheks.
Neile meestele öeldi, et nende elu peab peegeldama nende sõnumit.
Niimoodi sai Jumal väljendada rahvale oma tundeid.
Ja Jeremija tundis end üksi ning ummikseisus.
Väga rõhuvatel hetkedel ütles ta:
"Tean, oo Jumal, et inimese elu ei ole ta enda oma."
"Ja mitte inimene ise ei juhi oma samme."
Ning ühes südantlõhestavas salmis hüüab ta:
"Jumal, oled andnud mulle lootusetu ülesande!"
Ühte tema valuhetkedest tsiteeritakse tihti:
"Kui otsustan, et ei räägi enam kunagi Jumalast,
põleb mu luudes salaleek."
"Ja väsimuseni proovisin seda taluda, kuid ei suutnud."
Vaeseke ütleb: "Ma ei jutlusta enam kunagi!"
Ja siis lisab: "Aga ma ei saa lõpetada!"
"Mu sees põleb ja ma pean selle välja saama!"
Seepärast ta tundiski end lõksus olevat.
Tal polnud valikut, sest ta süda põles Jumalale.
Niipea, kui ta otsustas kõnelemise lõpetada,
oli ta ometi juba järgmisel hetkel tänaval jutlustamas.
Jumal ei sundinud teda. Jumal ei sunni inimesi kunagi.
Aga prohveti lõksusolemise tunnet võime mõista küll.
Olen kindel, et nüüd taevas ütleb ta:"See kõik oli seda väärt."
Kuid hetkes elades see nii ei tundu.
Tundub hoopis, nagu oleks Jumal su lõksu püüdnud
ja nurka ajanud ning sunnib midagi tegema.
Tema palveelu on üsna ainulaadne.
Meil pole aega sellest rääkida, aga kokku on kirjas seitse palvet.
Näeme, kuidas ta rääkis Jumalaga - täiesti ausalt.
Ta ütles Jumalale täpselt seda, mida tundis.
Meiegi peame nii tegema!
Jumal nagunii teab meie tundeid.
Miks siis rääkida Talle seda, mis pole tõsi?
Palve peab olema aus.
Kord sain kirja ühelt naiselt Lõuna-Aafrikast.
Ta oli sattunud väga raskesse autoavariisse
ja aastaid vaevles ta suurtes valudes, mis läksid üha hullemaks.
Ühel õhtul suundus ta parasjagu oma magamistuppa.
Kolm tundi polnud ta suutnud uinuda.
Ja kõik need kolm tundi järjest needis ta Jumalat.
Pikad avarii-järgsed aastad, valu ja vaev....
Ta jalg jäi vaiba taha kinni, ta kukkus voodisse ja kaotas teadvuse.
Hommikul ärgates paistis päike talle otse silma
ja ta arvas end olevat taevas. Oi, kuidas ta kartis!
Oli ta ju veetnud viimased tunnid maa peal Jumalat needes!
Siis sai ta aru, et hoopis päike paistis tuppa.
Ta katsus oma käsi ja jalgu - kõik oli olemas.
Ta mõtles: "Kummaline!" Siis tõusis voodist, valu tundmata.
Esialgu kepsles ta mööda magamistuba, siis jooksis tänavale
ja peatas inimesi, et neile juhtunust rääkida.
Edasi läks ta arsti juurde ja too ütles:
"Küll te olete täna hommikul heas meeleolus!"
Naine vastas: "Jah! Jeesus on mu terveks teinud."
Arst ütles: "Kiitus Jumalale!" Ta oli samuti kristlane.
Naine lisas: "Ta parandas mu peale kolme tundi needmist!"
Küll Jumal juba suudab väljakutsed vastu võtta!
Me ei võida väitlust, aga Talle meeldib, kui me Temaga vaidleme.
Ta tahab teada, mida sa tegelikult tunned ja mõtled -
siis saab Ta sind kannatlikult ja õrnalt edasi juhtida.
Uurige Jeremija elulugu ja tema muremõtteid,
uurige tema üksindust ja seda, kuidas kõik olid ta vastu,
ning kuidas tal ei tohtinud isegi naist kõrval olla.
Kõige selle keskel mees ometi ülistas Jumalat.
Ta oli õnnetu, kuid ta ütles selle Jumalale välja, tõi kõik Tema ette.
Kui teil on tunne, et olete lõksus, või kui jutlustajale tundub,
et ta ei taha enam iial kõneleda, nähes inimeste suhtumist,
lugege Jeremija palveid.
Ja märkate, et saate taas innustust.
Niisugune oli see prohvet. Siinkohal lõpetame.
Tõlge: Mairi Sepp