VANA TESTAMENT AVANEB
JEREMIJA, osa 1 David Pawson
Järg on jõudnud suure prohvetini.
Teda nimetatakse 'suureks' väga mahuka raamatu tõttu,
aga ta oli ka suur isiksus Iisraeli ajaloos.
On kolm põhjust, miks Jeremija pole inimestele kuigi köitev.
Esiteks: see on sünge ja samas mahukas raamat,
mis koosneb 52-st salmist. Mahukam on vaid Jesaja, 66 salmi.
Hesekiel on lühem, 48 salmi.
Suurte prohvetite raamatud on järjestatud ajastu ja mahu järgi.
Jesaja on seega esimene ja suurim, Jeremija keskmine
ja Hesekiel lühim, kuigi samuti üsna mahukas.
Legendi järgi käis Jeremija Lõuna- saarel ja suudles Blarney-kivi.
Nagu oleks ta kõnelemisanni sealt saanud...
Ta oli tõesti viljakas prohvet.
Ta kõneles pika ajaperioodi jooksul ning
seetõttu on temalt pärit palju prohveteeringuid.
See viibki meid keerukuse teise põhjuseni. Kui esimene oli, et
üle 40 aasta jutlustamisi on kokku surutud ühte raamatusse,
siis teine on, et need pole järjestuses.
Ei kronoloogilises ega temaatilises.
Kõik on otsekui ühtekokku paisatud.
See on tõeline kogumik - meil on kõik oluline, mida ta tegi ja ütles.
Kuna ta jutlustas rohkem kui 40 aasta vältel, siis ta suhtumine
olukordadesse mõneti muutus, kui olukorrad muutusid.
Seetõttu mõnele meeldib leida raamatus vastuolusid.
Näiteks oli ta algusaastail suur Babüloni vastane,
nimetades seda kõikvõimalike jubedate nimedega.
Hiljem aga soovitas inimestel Babülonile alistuda,
öeldes, et nii on neile hea.
Seetõttu on teda ka poliitiliseks reeturiks nimetatud.
Kolmas põhjus, miks Jeremija pole just inimeste lemmikraamat Piiblis,
on selle raske ja rõhuv alatoon.
Jeremija on muide inglise keelt rikastanud vähemalt 2 väljendiga.
Üks neist kõlab: 'olla Jeremija'.
See tähistab depressiivset inimest, kes toob nö kohtupäevameeleolu.
Teine, vähemkasutatud ja pigem kirjanduslik sõna on 'jeremijaad',
mis tähistab kurba luuletust või kaebelaulu.
Jeremija-vaeseke on külge saanud kehva maine!
Teda peeti õnnetuks meheks, kes tõi alati halbu uudiseid.
Aga see pole sugugi tõsi.
Tal oli suurepäraseid uudiseid,
alati paistis pilvede vahelt ka päikesekiir. Aga maine paraku jäi.
Ometi on Jeremija kummaliselt ligitõmbav raamat VT-s.
Jeremija on piiblitegelane, kellega end kõige enam samastan.
Mõned teie hulgast olid kohal, kui pidasin jutlusi Jeremija teemal.
Pidin paar korda katkestama, sest muutusin liiga emotsionaalseks.
Ja just selle jutlustesarja järel saingi prohveteeringu,
et pean jätma oma koguduse ja siirduma jutlusreisidele.
Mulle on see raamat väga kallis. Ootan kohtumist Jeremijaga.
Raamatus leidub palju inimlikku. Jeremija avab oma südame ja
siseheitlused rohkem kui ükski teine prohvet. Näeme kogu tema olemust,
mõistame, mida ta tunneb või mis teda innustab.
Kuid ka jumalik pool on sügav, sest siin on palju infot Jumala kohta.
Kui uurid Jeremijat põhjalikult, mõistad Jumalat oluliselt paremini.
Tõin siin kaardil välja need osad, millest tahan rääkida.
Kõigepealt üldine olukord, millest ta kõneles ja kus elas,
tema koht ajalookontekstis.
Seejärel vaatame isikut ennast ja räägime taustast, mis teda vormis.
Meil kõigil on oma taust. Me pole nö isoleeritud olendid,
vaid peegeldame oma tausta ja esivanemaid,
kes on meid vorminud selliseks, nagu täna oleme.
Edasi vaatame tema meetodit Jumala sõnade edastamisel.
Ta polnud lihtsalt kõnelev prohvet, vaid kasutas ka muid meetodeid.
Ta oli asjatundja draama alal, näitles prohveteeringuid, esitas
pantomiime, nii et tema näitlikud sõnumid jäid inimestele meelde.
Ta oli ka kirjutav prohvet. Ajal, mil tal keelati kõneleda,
otsustas ta kirjutada.
Tal oli andekas sulemeistrist sõber nimega Baaruk,
kes kõik prohveteeringud kirja pani.
Ja kuigi kuningas lõikas rull- raamatu tükkideks ja viskas tulle,
kirjutas Baaruk kõik uuesti üles.
Tänu Jumalale Baaruki eest! Muidu meil polekski Jeremija raamatut.
Edasi vaatame tema sõnumit, mille jagasin kahte ossa.
Üks osa on teiste prohvetitega sarnane ja
selles räägib ta üsna samu sõnu kui Miika või Jesaja.
Kuid samas oli ta sõnum kolmel viisil kaasprohvetitest erinev,
muutes ta üsnagi ainulaadseks.
Viiendaks vaatame talle osaks saanud halba kohtlemist.
Teda koheldi hirmsal viisil ja ta kannatas väga oma sõnumi tõttu.
See muutis ta hinge väga kurvaks.
Juudid nimetavad teda 'halavaks prohvetiks'.
See viibki meid otsejoones Nutulaulude juurde,
sest sinna on kirja pandud tema pisarad.
Nutulaulud on Jeremija hala Jeruusalemma pärast.
Need on põhiteemad, millest tahan rääkida.
Vaatame nüüd kõike lähemalt.
Ajaperiood oli 7.saj eKr, mil kaks lõuna-suguharu olid lõpufaasis.
10 põhja-suguharu oli juba kadunud, assüürlaste poolt kaasa viidud.
Seega vaid kaks väikest Jumala rahva hõimu oligi veel
Jeruusalemma lähistel alles jäänud.
Jesajat polnud enam, Miikat ka mitte.
Jeremija on muide viimane prohvet, kes nendele inimestele kõneleb,
öeldes, et isegi nüüd veel pole liiga hilja katastroofist pääseda.
"Aga kui te end ei muuda, on see vältimatu."
Ta oli õige mees õigel ajal õiges kohas.
Põhja-hõimud olid kadunud, lõunat ootas ees sama saatus.
Võimul oli olnud nii häid kui halbu kuningaid.
Jeremija eluajal vahetus mitu kuningat, sest halbu oli nüüd
rohkem kui häid ja seetõttu vahetusid nad kiiremas tempos.
Oma eluajal nägi ta seitset kuningat valitsemas.
Ta sündis, kui valitses Manasse, kes oli lasknud Jesaja
õõnsa puutüve sees pooleks saagida.
Julm kuningas, kes ohverdas omaenda lapsed saatanale
ja kelle ajal voolas Jeruusalemma tänavatel süütu veri.
Manasse valitsuse ajal sündis samal aastal kaks poisslast:
Joosija, tulevane kuningas, ja Jeremija. Nad kasvasid koos üles.
Edasi tuli võimule Aamon, kelle lühikese valitsusaja jooksul
olid Jeremija ja Joosija poisikeseeas.
Joosija sattus troonile juba 8-aastaselt.
Temast sai tubli kuningas. Ta võttis ette templi suurpuhastuse
ning leidis ühest vanast tolmusest kapist 5. Moosese raamatu.
Ja mõistis siis, et Jumala needused olid nende maa ja rahva üle.
Ta üritas seetõttu reforme ellu viia, aga paraku ebaõnnestus.
Jeremija oli küll tema kaasaegne, kuid vaikis kogu ta valitsusaja.
Ta ei maini oma raamatus Joosijat ja Kuningate raamat ei maini Jeremijat.
Ta justkui mõistis, et kuninga reformid ei saa muuta rahva südant.
Kuigi väliselt näis kõik kena, polnud sisemist muutust toimunud.
Kinnitust leidis see hiljem, kui Joosija üritas võidelda
Egiptuse vastu ja sai Megiddos surma.
Edasi tulid järjest kõik halvad ning nõrgad kuningad.
Neljal viimasel halbade kuningate valitsusajal
jutlustaski Jeremija suurema osa oma sõnumist.
Ajal, kui ta andis rahvale veel viimase lootusekiire,
rääkis põhiosa tema prohveteeringust siiski sellest,
et Joosija reformid olid liiga nõrgad ja viidi ellu liiga hilja.
Olukord oli lootusetu.
Nii ta vangubki lootusetuse ja õhkõrna lootuse vahel.
"Kui nad vaid muutuksid! Veel nüüdki muudaks Jumal olukorra!"
Lähen edasi ühe tema väga olulise näitliku tähendamissõna juurde.
Ta pidi minema potissepa majja, et vaadata teda tööd tegemas.
Neid salme kasutatakse lauludes ja jutlustes täiesti valesti!
Laulame: "Sina oled potissepp, mina olen savi. Tee, mida ise tahad!"
Justnagu potissepp otsustaks, mida savist teha.
Jeremija õppetund oli sootuks teistsugune.
Ptk 18 ütleb, et ta läks potissepa majja, nagu Jumal käskis.
Ja vaatas, kuidas potissepp tallas kedral, pani siis savitüki
selle peale ja tahtis voolida ilusa vaasi.
Kuid savi ta käes ei võtnud kuju.
Polnud sobilik savi vaasi jaoks.
Siis võttis potissepp vaasi, mätsis savi jälle kokku,
pani uuesti kedrale ja tegi sellest krobelise kruusi.
Jumal küsis: "Jeremija, said õppetunnist aru?"
"Miks ei saanud savist teha kaunist vaasi?"
"Oli see potissepa või savi viga?"
"Kes otsustas, mida savist teha?"
Ilmselge vastus on, et selle otsustas savi,
sest savi ei võtnud vormi, mis potissepal algselt mõttes oli.
Selline on sõnum.
Täiesti vastupidine mõttele, et Jumal on potissepp,
kes võtab savitüki ja vormib, mida tahab. Kaugel sellest!
Jumal on potissepp, kes tahtis voolida savist kauni kuju,
kuid savi ei allunud ja Ta pidi tegema koleda kuju.
Jumal ütleb:"Näed nüüd, Jeremija! Isegi nii viimasel minutil, kui
rahvas parandaks meelt ja muutuks, võiksin teist teha kauni anuma,
et täita see oma armuga."
"Aga kuna rahvas ei taha muutuda, teen neist tahumatu astja
ja täidan oma karistusega."
Siin on võimas avaldus Jumalalt:
"Kui nemad parandavad meelt, siis parandan ka Mina."
Jumal ei paranda meelt patust, sest Temas pole pattu,
küll aga võib Ta meelt muuta oma plaanide suhtes.
Ta ütleb seega: "Kui teie end muudate, siis muudan ka Mina."
"Kui teie muudate meelt, muudan ka Mina ega too teile hävingut."
Selline on dünaamiline suhe Jumala ja Tema rahva vahel Piiblis.
Mitte potissepp ei dikteeri, mida ta savitükist teeb.
Jumal tahab teha savist midagi kaunist,
aga kui savi Ta käes keeldub, siis teeb Ta sellest midagi inetut.
Ta küll kasutab seda, aga näitamaks karistust armu asemel.
See käib ka meie kohta. Jah, Jumal on potissepp ja meie oleme savi,
aga savil on oma sõna öelda, mis kuju temast lõpuks tuleb.
Selline on loo tegelik tuum.
Tegemist pole meelevaldse Jumalaga, kes liigutab meid nagu
marionette ja otsustab meie saatuse.
Jumal teeb koostööd ja tahab, et me Talle vastaksime.
Ta vormib meid selliseks, nagu Ta tahab meid näha,
juhul kui MEIE ise seda tahame.
Aga kui me ei taha, näitab Ta meie peal oma karistust.
Valiku teeb savi.
Selline oli näitlik sõnum Jeremijale.
Siis tuli teine näide.
Seesama krobeline savikruus põletati ahjus kõvaks,
nii et selle kuju ei saanud enam muuta.
Siis pidi ta viima kruusi Ben-Hinnomi orgu, kuhu visati prügi,
seal selle puruks lööma ja killud Gehennasse viskama.
Öeldes: "Kui muudate oma südamed kõvaks, saabub hetk, mil te ei saa
enam ilusaks vaasiks muutuda ja siis Jumal purustab teid."
Mõistate sõnumit? See on kirjas ptk-s 18 ja 19.
Siin on väga sügav arusaam Jumala suhtumisest meisse.
Ta tahab teha su elu kauniks ja kui vastad talle, siis Ta teebki.
Kui mitte, siis Ta põletab su, kuni muutud kõvaks ja koledaks
ning siis murrab Ta su katki ja heidab ära.
Siin on meile põhjalik õppetund!
Edasi. Kuningad olid nõrgad ja asjad läksid üha halvemas suunas.
Lootusekübe Jeremijalt kõlas: "Isegi nii viimasel hetkel - kui te
parandate meelt, muudab Jumal oma hävinguplaani."
Seega pole Jeremija ainult sünge prohvet - ta vähemalt ütleb,
et väike lootus on olemas.
Kuigi tõtt-öelda rahvale jutlustades ja nende reaktsiooni
nähes mõistis ta, et lootust polnud enam.
Tema jutlustamisperiood näitab ühtlasi ära ajaloolise tausta.
Sidkija oli viimane kuningas. Babü- loonlased viisid ta hiljem kaasa.
Teda sunniti pealt vaatama oma poegade tapmist,
seejärel torgati tal silmad välja ja viidi pimedana kaasa.
Traagiline lõpp Jumala rahvale. Aga see polnud siiski lõplik.
Edasi räägime Jeremija isikust.
Ta sündis niisiis Manasse valitsemisajal ja talle pandi
ebatavaline nimi - Jeremija.
Nime esimene pool tähendab nii 'ehitada üles' kui 'lõhkuda maha'.
See on heebrea sõna, mida võib kasutada mõlemal puhul,
sest sõnal on kaksiktähendus: 'hävitada' või 'ehitada'.
Just selliseks kujuneski Jeremija teenistustöö.
Jumal ütles: "Kutsun sind üles ehitama ja maha lammutama."
Nime lõpuosa 'yah' - Jerem'yah - tähendab 'Jumal'.
Seega tema nimi on: 'Jumal ehitab üles ja lõhub maha'.
See oligi põhisõnum, mida ta kuulutas 40 aastat:
Jumal tõmbab maha sõnakuulmatud ja ehitab üles sõnakuulelikud.
Ta on potissepp, kelle käes on savi.
Jeremija sündis Anatotis.
Kord ööbisin selles väikses külas ja lugesin öömaja avatud
katuseterassil Jeremijat. Oli vast elamus!
Edasi asusin teele Jeeriko suunas.
Mulle öeldi, et parem on mitte minna, liiga ohtlik.
Oli poliitiliselt rahutu aeg, kõikjal püssimehed.
Räägin nüüd oma õpetusele vastu, aga tookord Jeremijat lugedes üks
salm avanes mulle ja Jumal ütles, et tuleb minuga, kaitseb mind.
Nii ma tol hommikul teele asusin.
Jumal kutsus Jeremija prohveti- ametisse veel enne sündi, emaüsas.
Justnagu Ristija Johannesegi.
Emaüsas polnud ta vormitu loode, vaid elav inimolend.
Muide, Ristija Johannese teenistus algas juba 3 kuud enne tema sündi.
Tema ülesandeks oli kuulutada Messia tulekut ja
kui ta oli kuuendat kuud Elisabeti üsas,
hüppas ta rõõmust, kui Messia ema tuppa astus.
Siin on mõtteainet abordi teemal...
Jeremijast kujunes tundlik ja uje noormees.
Sündinud Eli järglasena teadis ta, et ei ela vanaks.
Eli perekonna üle valitses põlvest põlve needus,
et ükski meessoost pereliige ei elanud vanaks, kõik surid keskeas.
Seepärast pidi Jumal ta varakult prohvetiametisse kutsuma,
et 40 aastat ära katta. Ta pidi alustama juba teismelisena.
Ta alustaski umbes 17-aastasena.
Ja oli üsna ärevil. Kas sina poleks, kui peaksid 17-aastasena
Trafalgari väljakul Londoni pattude üle hukkamõistu kuulutama?
Tõsi, paljud noored ei pabistakski. Aga Jeremija polnud selline.
Jumal ütles: "Ära karda nende nägusid!"
Kui jutlustaja kardab, jutlustab ta lakke või suleb silmad.
Aga tõeline jutlustaja peab vaatama inimestele otsa.
"Ära karda nende nägusid!"
"Mine ja vaata neile otsa!"
"Teen su lauba vase sarnaseks, nende pilgud ei pääse läbi."
Väga ilmekas kutsumine.
Hiljem pidi ta kodust lahkuma, sest pere ähvardas teda mõrvata.
Ta kolis kolme miili kaugusele Jeruusalemma.
Talle meeldis loodus. Muide, kord bussireisil Kaisareasse nägime,
kuidas taevas toonekure- parvedest mustaks läks.
Ma polnud elus nii palju toonekurgi näinud!
Nende rännutee Euroopa ja Aafrika vahel kulgeb üle Iisraeli.
Toonekured teadsid, et on aeg suunduda põhja poole ja olid teel.
Sellega seostub Jeremia 8. ptk:
"Toonekured taeva all teavad oma aega, aga Minu rahvas ei tea!"
Ta armastas loodust ja kasutas tihti näiteid loodusest,
eriti lindudest. Arvan, et ta oli ornitoloog.
Ta prohveteeris 40 aastat,
koos kaasaegsete Habakuki, Sefanja, Hesekieli ja lõpuks ka Taanieliga.
Kui babüloonlased tulid, siis nad suhtusid temasse hästi, kuna ta
oli rahvale soovitanud võitluseta alistuda ja kaasa minna.
Juudid aga vihkasid teda,
sest järeleandmispoliitika rahvale tavaliselt ei meeldi.
Babüloonlased andsid Jeremijale valida:
"Võid tulla koos oma rahvaga Babüloni või jääda siia."
Milline valik! See näitab, kui eraldatud ta oma rahvast oli.
Talle ei meeldinud babüloonlased, aga tema ei meeldinud oma rahvale.
Lõpuks sattus ta juutide poolt röövituna Egiptusesse
ja viidi Niilust mööda Elephantine'i saarele,
kuhu muide oli varemalt viidud lepingulaegas.
Nüüd asub see arvatavalt Etioopias, aga oli mõnda aega sellel saarel.
Seal Jeremija ka suri. Üksi.
Selline kurb lugu.
Vaatame nüüd tema meetodit.
Ta oli kõneleja, kes enamjaolt kõneles luulevormis.
Loodetavasti on teil Piibel, kus luule ja proosa on eristatud:
luules on read lühemad ja liigendatud,
aga proosa on nagu ajalehetekst - täisridadega.
Kui Jumal räägib proosas, annab Ta edasi oma mõtteid meie mõtetesse.
Aga kui luulevormis, kõneleb Ta oma südamest meie südamesse.
Luule on tunnete keel, südame keel.
Suurem osa Jeremija prohveteeringutest on luulevormis.
Ja alati on tähenduslik, kui ta vahetab luule proosa vastu.
Kui loete Piiblis luuleridu, küsige, mida Jumal siin tunneb.
Ja kui loete proosat, küsige, mida Ta mõtleb.
Kahjuks käsitlevad paljud Piiblit vaid Jumala mõtete väljendusena,
mõttetasandile suunatuna. Kuid Piibel on väga tunneterohke.
Parim heebrea-inglise tõlge, mis annab edasi heebreakeelset
rikkalikku tundemaailma, on ekspertide sõnul 'The Living Bible'.
See tõlge annab kõige ehedamalt edasi Jumala tundeid.
Pole just parim tõlge proosa ehk Jumala mõtete osas,
aga kindlasti parim tõlge tunnete väljendamisel.
Seetõttu kasutasimegi seda tõlget, kui korraldasime Piibli lugemist,
et puudutada nii inimete südant kui ka mõistust.
Me peame aru saama, et Jumalal on tunded.
Jeremija kõneles niisiis luulekeeles.
See aitas sõnumit meelde jätta, aga eelkõige näitas Jumala tundeid.
"Niimoodi ma tunnen!", ütles Issand.
Ta oli pettunud nagu potissepp, kui savist ei tulnud ilusat vaasi.
Jumala pettumus ja kurbus tulevad selgelt esile,
sest Ta oli tahtnud teha Iisraeli kauniks.
Jeremija esitas oma prohvetlikku sõnumit lausa tänavateatri stiilis.
Näiteks kaevas ta augu ja viskas sinna määrdunud aluspesu.
"Miks sa musta pesu maha matad?"
Ta vastas: "See on teie aluspesu, mille räpasust keegi ei näe!"
Siis käis ta mööda tänavaid, kaelas härjaike.
Muide, Jesaja tegi sarnaseid asju. Kord jooksis ta alasti mööda
Jeruusalemma tänavaid, hüüdes: "Jumal riisub teid paljaks!"
Õnneks Jumal ei korda ennast...
Ajal, mil kõik linnaelanikud püüdsid oma vara müüa,
teades, et babüloonlaste tulles pole sel enam väärtust,
siis tema vastupidi ostis. Nagu nutikad ärimehed.
Nagu president Kennedy isa ostis aktsiaid kohe peale börsikrahhi,
või juudi pankur Barren Mothchild.
Mõned on teadlikult julged ostma, kui kõik teised müüvad.
Nii toimus ka Jeruusalemmas. Ta ostis põllumaa oma sugulaselt,
kes seda meeleheitlikult müüa üritas. Too ütles:
"Ära osta! Varsti pole sel enam väärtust!"
Jeremija vastas: "On küll. See on investeering tulevikuks."
"Sest rahvas tuleb Babülooniast tagasi. Jumal ütles mulle."
"Nii et teen hea investeeringu." Sel viisil ta näitles sõnumit.
Mulle meenub üks araabia pere Põhja-Iisraelis 1948. a sõja ajal.
Araablased müüsid oma vara, võtsid raha pankadest välja, põgenesid.
Too mees aga vastupidi läks ja pani raha juudi panka arvele,
öeldes: "Jumal annab maa sellele rahvale."
"Ja mina tahan oma rahale turvalist paika."
Tore mees! Olen olnud ta juures külas.
Tal on viis poega, kõik evangeelsed jutlustajad.
Mees pani oma raha sinna, kus oli ta usk. Nagu Jeremijagi.
Veel peitis Jeremija kive, viskas raamatu Eufrati jõkke,
kandis tänaval anumaid pea peal, mida muidu tegid naised.
Inimesed olid hämmingus.
Ta oli niisiis kõneleja, näitleja ja kirjutaja.
Tema kirjutised on meieni jõudnud pärast kõiki neid aastaid.
Kirjutaja Baaruk oli üks neist Jumala kuningriigi nö tagatoa-inimestest,
kes ise ei teinud suuri asju,
kuid kes andis teistele võimaluse Jumala sõna kuulda.
Jumal annab suurema tasu neile, kes töötavad 'tagatoas',
kui neile, kes on esiplaanil. Niimoodi Jumal tegutseb.
Jeremija ütles Baarukile: "Ära taotle endale suuri asju."
Ja too ei taotlenudki, vaid oli rahul sellega, et pani Jeremija
sõnad kirja ja levitas nii sõnumit.
Vastasel juhul oleksid Jeremija sõnad kaotsi läinud. Imeline!
Olen Jumalale nii tänulik firma Anchor Recordings eest,
kes neid salvestusi ustavalt maailma laiali saadab.
Nad töötavad kulisside taga, nagu tänagi, nähtamatuna,
aga nende töö kaudu jõuab Jumala sõna nii paljude inimesteni.
Jumal, kes näeb salajasse, tasub avalikult.
Vaatame nüüd sõnumit.
Suur osa sõnumist on sama, mis teistel prohvetitel.
Kui lugeda prohveteeringud üksteise järel läbi, tekib küllastus.
Üks ja sama lugu: ebajumala- teenimine, moraalitus, ebaõiglus.
Sama allakäik.
Kõik prohvetid nägid ühtviisi selle väikerahva rikutust.
Kaks väikest suguharu oli kõik, mis Jumala rahvast oli järele jäänud.
Ja nägid vägivalda Jeruusalemmas, kus lapsed ei julgenud tänaval
mängida ega vanurid toast väljagi tulla.
Jeremija sõnumis on 4 põhiteemat nagu teistelgi prohvetitel.
Küllap nii mõnigi ütles: "Mida uut siin on?"
"Ennegi kuuldud! Vana prohvet rääkis seda juba aastaid tagasi!"
Jeremija vastas: "Aga te ju ei kuulanud teda!"
Huvitav on, et miski, mida Miika oli öelnud, päästis kord Jeremija elu.
Lugege, saate täpsemalt teada, mis see oli.
Jeremija kordas tihti teiste prohvetite sõnu ja kord,
kui teda taheti tappa, meenus kellelegi:
"Mäletate, Miika rääkis aastate eest sama. Oleks pidanud kuulama!"
See päästis Jeremija elu.
Niisiis, esimene neljast teemast on rahva allakäik.
Rahvas oli üdini korrumpeerunud.
Ebajumalateenistus ja moraalitus olid kaks põhipunkti.
Ben-Hinnomi orus ohverdati lapsi, valitses sünkretism
ja Jumala templisse toodi ebajumalakujusid,
kuigi Jumal oli neile keelanud kõik nikerdatud kujud.
Valitses rüve ja valelik eluviis, abielud purunesid.
Kuid peapõhjus, millele Jeremija osutas, oli:
"Ennekõike prohvetid on vastutavad!"
Jeremijal oli väga valus näha enda ümber inimesi väitmas,
et nemadki on prohvetid, kuigi kuulutasid vastupidist sõnumit.
See oli tõsine probleem.
Ptk-s 23 ta lausa ründab valeprohveteid, öeldes:
"Te pole olnud Jumalaga koos ega kuulanud Teda!"
"Kordate üksteise sõnumeid või mõtlete neid ise välja!"
"Räägite inimestele seda, mida nad kuulda tahavad!"
"Ütlete 'Rahu, rahu!', kuigi mingit rahu ei ole!"
"Ütlete, et ärgu nad asjatult muretsegu, midagi ei juhtu,
sest Jeruusalemm on ju Jumala linn!"
"Kuidas te julgete siduda turvatunde templiehitisega,
mille ise olete muutnud röövliauguks!"
Mõte oli: "Ärge lootkegi pääseda karistusest seetõttu,
et olete Jumala rahvas."
Sellest teemast on mul ka kaasaegsem versioon.
Oma raamatus 'Tee põrgusse' näitan, et suurim osa Jeesuse hoiatustest
põrgu kohta oli suunatud uuestisündinud usklikele.
Tean paraku mitmeid uuestisündinud usklikke,
kel puudub igasugune hirm põrgu ees.
Nad ei usu, et see võiks juhtuda Jumala inimestega.
Täpselt sama teema, millega Jeremija silmitsi seisis.
"Meiega ei saa nii juhtuda, oleme ju Jumala rahvas!"
"Karistus käib kõigi teiste, aga mitte meie kohta."
Paulus tuletab uuestisündinud kristlastele meelde,
et me kõik peame seisma Kristuse kohtujärje ees.
Oleme õigeks saanud usu kaudu, aga kohtu all oma tegudega.
Jeremija niisiis ütleb, et valeprohvetid on vastutavad.
Ja et preestrid on vastutavad, kuna soosivad võõraid usutalitusi.
Templis peeti erinevate religioonide teenistusi. Tolerantsi nimel!
Täpselt sama toimub tänapäeval - igal pool valitseb uskude võrdsus
ja kõik erinevad teed pidavat viima sama Jumala juurde.
Nii õpetatakse meie lastele.
Sama toimus ka tookord, preestrite soosingul.
Ta ütles ka, et kõik kuningad on valel teel.
"Joojakim sureb, teda ei leinata, vaid maetakse nagu eeslit."
Nii juhtuski. Kui Joojakim suri, polnud kellelgi kahju,
ja tema keha viidi ära nagu surnud looma raibe.
Karm kõne, kas pole!
Sidkija oli Jeremija sõnul nõrk ja ebakindel,
poliitiline hüpiknukk, mitte valitseja.
Mida rohkem neid prohveteeringuid uurin, seda enam tekib tunne,
nagu loeksin eilset ajalehte.
Oi, kuidas vajame siin maal prohvetlikku sõnumit Jumalalt!
Niisiis, rahvas oli allakäigul.
Palju oli seksuaalset kõlvatust, rüvedat käitumist.
Jeremija võrdles Jumalast eemaldunud rahvast abielurikkujast naisega,
kes jookseb teiste meeste järel nagu rahvas võõraste jumalate järel.
Siin jõuabki ta tegeliku tuumani.
Hoosea kasutas sama metafoori esimesena,
aga samuti Jeremija, öeldes:
"Te olete Jumala pruut, Jumala naine."
"Ja jooksete nüüd teiste jumalate järel. "
"Te pole paremad truudusetust abielunaisest!"
"Mis tunne Jumalal on, kui Ta naine on truudusetu?", küsib ta.
Kellel juhtumisi on selline kurb kogemus, see teab,
mis tunne Jumalal on.
Üks hirmsamatest asjadest, mida ta rahvale ütles, oli:
"Te pole enam võimelised isegi punastama."
"Teil pole enam häbitunnet."
"Ja see ei häiri teid põrmugi."
Jumal oli varem öelnud, et lahutas end 10-st suguharust.
"Kas tahate, et lahutan ka teist, viimasest kahest?"
Seda ju truudusetu naine vääriks.
Teine peateema Jeremija sõnumis on samuti kaasprohvetitega ühine:
lähenev häving.
Ta ütleb: "Jumal peab kinni lubadusest teid karistada."
Jumal oli andnud Iisraelile kaks lubadust:
lubaduse õnnistada sõnakuulelikkust ja karistada sõnakuulmatust.
Ja nüüd, karistades, hoiab Jumal oma lubadusest kinni.
See on Tema ustavus.
Paljud peavad Tema ustavuseks vaid seda, kui Ta meile head teeb.
Aga ei! Tema ustavus ilmneb nii karistamises kui andestamises.
"Ta on ustav Jumal, ilma ebaõigluseta", laulab Mooses.
Seega Jumal peab oma sõna ja karistus läheneb.
Jeremija kuulutab väga detailselt, et oht tuleb põhjast, aga mitte
Assüüriast, vaid Babülooniast, kes samuti ründab põhja poolt.
Ja oht on väga lähedal.
Ta sai nägemuse mandlipuu oksast, mis kiiresti õide puhkes.
Ta ütles: "See toimub väga kähku! Babüloonlased tulevad kiiresti."
Järgmine teema on rahva lõplik taastamine.
Kohutava karistuse keskel näeb ta ometi rahva taastamist.
Eelkõige nägi ta, et neile on vaja uut lepingut Jumalaga.
Eelmine, Moosese leping ei toiminud. Ta mõistis ka, miks:
käsud olid kirjutatud inimestest väljaspoole, mitte nende sisse.
Olid kirjutatud kivisse, kuid tuli nüüd kirjutada südamesse.
Ptk-s 31 leiame ühe imeliseima ettekuulutuse VT-s:
"Tuleb päev, mil teen uue lepingu Iisraeli sooga ja Juuda sooga."
"Ja selles uues lepingus kirjutan ma oma seaduse nende südamesse."
"Nad kõik hakkavad Mind TUNDMA!"
"Neid pole vaja õpetada Mind tundma, sest nad tunnevad Mind!"
"Lepingu aluseks on andeksandmine. Nende patte ei meenuta Ma enam."
Minu meelest on nii võimas, mida Jumal siin lubab,
sest ise me ei suuda oma patte unustada! Meil on need meeles.
Me ei suuda endale andestada, sest me ei suuda oma patte unustada.
Aga kui Jumal sulle andestab, siis ta ühtlasi UNUSTAB su patud.
Ta on kõikvõimas oma mäletamiste ja unustamiste üle.
Kui Jumal midagi andestab, siis Ta ei meenuta seda enam.
Ühel õhtul Guilfordis, kui tulin tükk aega peale teenistuse lõppu
kirikusse tagasi, nägin pingis vana daami lohutamatult nutmas.
Läksin juurde ja küsisin, mis talle muret teeb.
Ta vastas: "30 aastat tagasi tegin midagi väga hirmsat."
"Kui mu pere sellest teaks, ütleks ta minust lahti."
"Kui sõbrad teaksid, kaotaksid nad kõik."
"30 aastat olen anunud Jumalat, et Ta mulle andestaks,
aga Ta pole seda teinud."
Ütlesin: "Oi, vaeseke! 30 aastat tagasi, kui palusid Temalt andeks,
andis Ta andeks ja unustas selle!"
"Juba 30 aastat ei tea Ta, millest sa üldse räägid."
Ta vastas, et ei suuda seda uskuda.
Seletasin talle mitmeid kirjakohti, eriti Jeremija ptk 31:
"Sinu patte ei meenuta Ma enam."
Ütlesin, et Jumal unustas kogu loo 30 aastat tagasi.
Probleem on selles, et me ise ei suuda endale andestada,
kuna me ei suuda unustada.
Aga Jumal suudab unustada.
Kui see naine lõpuks mõistis, tõusis ta ja hakkas tantsima.
Selline tants meeldib mulle!
Oluliselt sisukam kui karismaatiline seltskonnatants.
Sellist rõõmutantsu on ilus vaadata.
Ta oli umbes 70-aastane. Aga muudkui tantsis mööda kirikut ringi!
Vaatasin ja mõtlesin - rõõmutants tänu sellele, et Jumal oli unustanud.
Teisisõnu, ühel päeval, kui kohtud Jumalaga ja ütled:
"Oi, Jumal, vaatan tagasi ja mul on nii piinlik, et seda tegin."
Siis Jumal vastab: "Tegid mida? Ma ei mäleta seda!"
Kas pole imeline! Selline on andestus.
Selline oli uus leping, mille Jumal lubas teha Iisraeli ja Juuda sooga:
unustada eelnev ja kirjutada oma seadus inimeste südamesse.
Ta teeb võimalikuks igale inimesele tunda Teda nii lähedalt,
et enam pole vaja meile Tema tundmist õpetada.
Milline võrratu lubadus Jumala rahva lõpliku taastamise kohta.
See täitus tol õhtul, kui Jeesus ütles:
"Võtke ja jooge. See on uue lepingu veri."
Jätame siinkohal pooleli.
Tõlge: Mairi Sepp