VANHA TESTAMENTTI AVAUTUU
SEFANJA JA HABAKUK, Osa 1
Tarkastelemme kahta pikkuprofeettaa.
Nimi juontuu siitä, että kirjat ovat lyhyitä.
Jumalan silmissä he eivät ole vähäisiä, vaan tärkeitä.
Nyt vuorossa on Sefanja. Hänestä tiedetään hyvin vähän.
Häntä ei mainita muualla. Painopiste onkin sanomassa, ei sen tuojassa.
Ainoat omaelämäkerralliset yksityiskohdat ovat Sefanja 1:1:ssä.
Siinä kerrotaan hänen nimensä ja sukupuunsa.
Hepreaksi hänen nimensä on "Tsefanja".
Se merkitsee: "kätketty Jumala."
Se ei tarkoita, että Jumala olisi kätkenyt itsensä.
Jumala ei tosin ollut puhunut noin 70 vuoteen.
Todennäköisempi selitys on, että Sefanja itse oli Jumalan kätkemä.
Kerron kohta, miksi.
Hän on ainoa profeetta, -
jonka sukupuu selvitetään neljänteen polveen saakka.
Mainitaan isä, isoisä, isoisän isä ja isoisän isoisä.
Hänen isoisänsä isoisä oli Hiskia.
Hän on siis kuninkaallista sukua. Hän on kuningas Hiskian jälkeläinen.
Hiskia oli etelän kahden heimon viimeinen hyvä kuningas.
Siihen aikaan pohjoisen kymmenen heimoa oli jo viety Assyriaan.
Oli vaarana, että etelän kaksi heimoa joutuisivat kokemaan saman.
Hiskia oli viimeinen hyvä kuningas.
Hän teki sitä, mikä oli oikein Herran silmissä.
Hän oli jumalaapelkääväinen ja nöyrä. Se tekee kuninkaasta hyvän.
Ikävä kyllä Hiskiaa seurasi monta pahaa kuningasta.
Hiskiaa seurannut kuningas oli täydellinen vastakohta.
Hänen nimensä oli Manasse. Hän teki kauhistuttavia asioita.
Hän jälleenrakensi pakanatemppelit kukkuloille.
Hän pystytti uudelleen fallossymbolit ja aserakarsikot.
Hän toi takaisin hedelmällisyyskultit ja seksuaaliset palvontamenot.
Hän aloitti Molokin palvonnan ja pikkulasten uhraamisen jumalille.
Hän tappoi omat poikansa.
Hän uhrasi pojat Molokille Hinnomin eli Gehennan laaksossa.
Se sijaitsee Jerusalemin eteläpuolella. Myöhemmin Jeremia kirosi laakson.
Jeesus käytti sitä helvetin vertauskuvana.
Siitä tuli kaatopaikka.
Manassen hallintokauden alkuvuosina profeetta Jesaja yritti estää häntä.
Ensin Manasse kielsi Jesajaa saarnaamasta.
Niinpä Jesaja ryhtyi kirjoittamaan. Kirjoitettuja saarnoja kierrätettiin.
Siitä syntyi Jesajan kirja.
Kun Manasse kuuli sen, hän käski sitoa Jesajan, -
työntää hänet onttoon puunrunkoon ja sahata rungon kahtia.
Sillä tavalla Jesaja kuoli. Hänet sahattiin kahtia.
Hepr. 11:ssä sanotaan: "Heitä on rikki sahattu."
Sillä viitataan Jesajan kuolemaan pahan kuninkaan kynsissä.
Manasse sekaantui astrologiaan, noituuteen ja manaamiseen.
Seurauksena oli moraalinen rappeutuminen.
Epäjumalanpalvonta johtaa aina moraalittomuuteen.
Jumala sanoo Aikakirjoissa Manassesta:
"Hän oli pahempi kuin alkuperäiset kanaanilaiset."
Jumala hävitti pahat kanaanilaiset pyhän kansan tieltä.
Nyt he olivat pahempia kuin entiset asukkaat.
Manasse kuoli hallittuaan 55 vuoden ajan.
Häntä seurasi heikko Aamon, joka ei pannut asioita kuntoon.
Juudasta tuli entistä pahempi. Oli juonittelua ja petoksia.
Aamon salamurhattiin, kun virkakautta oli kulunut vasta kaksi vuotta.
Koko kansa eli moraalisen rappion tilassa.
Aamonin salamurha tiesi sitä, että valtaan nousi 8-vuotias Joosia.
Millainen kuningas Joosiasta kasvaisi?
Todellinen valta oli ylipappi Hilkian käsissä.
Kun Joosia kasvaisi, seuraisiko hän isoisänsä isää Hiskiaa -
vai tulisiko hän isoisäänsä Manasseen?
Jumala lähetti profeetta Sefanjan juuri tähän tilanteeseen.
Sefanjan tehtävä poikakuninkaan hallituskaudella -
oli vetää kansa takaisin oikealle tielle, -
ennen kuin se vietäisiin pois kymmenen pohjoisen heimon tavoin.
Uskon, että Sefanja oli poikasena kätketty, aivan kuten Mooses.
Siksi äiti antoi hänelle nimeksi "Jumalan kätkemä", Tsefanja.
Uskon niin. Pikkupoikiahan uhrattiin Molokille.
Sefanja oli prinssi. Kuninkaalliset lapset uhrattiin.
Siksi äiti kätki hänet ja antoi hänelle tuon nimen.
Profetian ääni oli ollut vaiennettuna 70 vuoden ajan -
aina Hiskian kuolemasta asti. Jesaja oli sahattu kahtia.
Lopulta tulee Sefanja, ja hänellä on väkevä sanoma.
Hänen koko sanomansa tiivistyy "Herran päivään".
Se ei tarkoita 24 tunnin ajanjaksoa vaan Jumalan tuomion päivää, -
jolloin oikeus ja vanhurskaus toteutuvat ja paha saa palkkansa.
Herran päivä tulee.
Sefanjan sanoma keskittyy Herran päivään, -
jolloin jokaisen on tehtävä tiliä Jumalalle.
Jumalan kansan on syytä valmistautua Herran päivää varten.
Englantilaisessa kalenterissa on neljännesvuosittain tilipäivät:
marianpäivä 25.3., juhannus 24.6., mikkeli 29.9. ja joulu 25.12.
Perinteisesti tilit piti tasata nejännesvuosittain.
Velat piti maksaa, ja kirjanpito saatettiin ajan tasalle.
Kavallukset paljastuivat. Niistä seurasi rangaistus.
Se muistuttaa Herran päivää, -
jolloin tilit tasataan ja tarkastetaan, ja petoksista seuraa rangaistus.
Herran päivä tulee.
Laulu pulppuaa ulos. Max, tulisitko pianon ääreen?
Laulan kolme laulua, kun tutkimme Sefanjaa.
Profetia ja musiikki liittyvät läheisesti yhteen.
Uskon, että Sefanja haluaisi meidän oppivan tämän laulun.
Soita ensimmäisen laulun ensinuotti.
Tämä on se päivä, tämä on se päivä, jolloin Herra tuomitsee, tuomitsee
Katukaamme, katukaamme ja surkaamme sitä, surkaamme sitä
Tämä on se päivä, jolloin Herra tuomitsee
Katukaamme ja surkaamme sitä
Tämä on se päivä, jolloin Herra tuomitsee
Uskon, että Sefanja olisi laulanut raskastempoisesti.
Se ei ollut ilon vaan tuomion, surun, katumuksen ja kyynelten päivä.
Tutkitaan sitten Sefanjan kirjan päälinjoja.
Kirja jakautuu kolmeen selvään osaan.
Valitettavasti jälleen kerran lukujako on mennyt pieleen.
Lukujako erottaa harmillisesti asiat, jotka Jumala on tarkoittanut yhteen.
Ensimmäisessä osassa Sefanjaa murehduttavat väärät uskonnot, -
jotka olivat tulleet Juudaan.
Hän julistaa tuomion ja lausuu neljä seikkaa tulevasta Herran päivästä.
Tuomio on ansaittu. Nyt se on julistettu.
Sitten kuvataan, mitä Jumalan tuomio tuo tullessaan.
Sitten hän kertoo, että tuomio voidaan välttää, jos kansa tekee parannuksen.
Kaikkien profeettojen sanoma noudatteli tätä samaa kaavaa.
Kun luemme profeettoja peräjälkeen, tuntuu, että kaikilla oli sama sanoma.
Jumala toistaa itseään tarpeen tullen.
Vaikka profetiat ovat Raamatussa vierekkäin, -
niiden välillä saattoi olla 70 vuotta. Siksi ne piti toistaa.
Siksi Sefanja puhui Herran tuomion päivästä:
"Se lähestyy kovaa vauhtia, ja yhä kuljette väärää tietä!"
"Katsokaa, mitä maassa tapahtuu!" hän sanoi.
Ensimmäisessä osassa siis puututtiin vieraisiin uskontoihin.
Toisessa osassa Sefanja ulottaa tuomion koskemaan muita kansoja.
Hän sanoo: "Israelin Jumala tuomitsee meidät," -
"mutta Hän on tuomitseva myös teidät."
Hän käy läpi kansat ilmansuunnittain.
Juudasta länteen olivat filistealaiset.
Nykyajan palestiinalaiset väittävät polveutuvansa heistä.
Palestiinalainen-sana tulee suoraan sanasta "filistealainen".
Idässä olivat Mooab ja Ammon. Etelässä olivat Egypti ja Etiopia.
Pohjoisessa oli Assyria.
Se oli yhä maailmanvalta Eufratin ja Tigriksen varrella.
Babylon oli vielä pikkutekijä.
Assyria oli vienyt pohjoisen kymmenen heimoa pois maasta.
Jumalan kansasta oli jäljellä enää pieni Juuda.
Sefanja julisti rohkeasti, että Jumala tuomitsee naapurikansat.
Jumala on koko maailman tuomari.
Tuomio luetaan kansoille sen mukaan, miten ne kohtelevat Israelia.
Jumala toi israelilaiset Kanaanin maahan -
idästä Jordanin yli.
Samaan aikaan Hän toi filistealaiset maahan lännestä -
Välimeren yli Kreetalta.
Jumala toi heidät Kanaanin maahan samaan aikaan kuin israelilaisorjat.
Se on melkoinen mysteeri. Se mainitaan Aamos 9:ssä.
Jumala sanoo: "Enkö tuonut teidät Egyptistä ja filistealaiset Kreetalta?"
Jumala siirtelee kansoja ja piirtää karttoja.
Miksi Hän toi filistealaiset samaan aikaan ja paikkaan, -
kun Hän aikoi ajaa kanaanilaiset sieltä pois?
Filistealaiset olivat piikki lihassa aina kuningas Daavidiin saakka.
Daavid kuritti heitä kunnolla, mutta silti he kylvivät tuhoa senkin jälkeen.
Simson taisteli filistealaisia vastaan.
Englannin kielessä filistealainen-sana kuvaa tuhovimmaista ihmistä.
Miksi Jumala sitten toimi näin?
Hän sanoo 5. Moos. kirjassa:
"Toin heidät maahan koetellakseni teitä."
"Jos pidätte sanani, heistä ei ole teille huolta."
"Jos ette tottele minua, kuritan teitä heidän kauttaan."
"Jos teette väärin, he voittavat teidät."
Jumalalla on keinonsa kurittaa kansaansa, jolle Hän on Isä.
Hyvä isä kurittaa lapsiaan, kun he lähtevät väärään suuntaan.
Hepr. 12:ssa sanotaan, että ellei Jumala kurita sinua, -
et ole Jumalan lapsi vaan äpärä.
Herran kuritus on merkki siitä, että olet Jumalan lapsi.
Kysymys kuuluu, haluaako rangaistuksen nyt vai myöhemmin.
Kun lähdemme vikasuuntaan, Hän kurittaa meitä. Se on yksinkertaista.
"Jota Herra rakastaa, sitä hän kurittaa."
Hän toimii niin, ettei Hänen tarvitse rangaista sinua jälkikäteen.
Jumalan lapseus ei merkitse sitä, että välttää rangaistuksen.
Se vain nopeuttaa sitä. On parempi saada rangaistus saman tien -
ja pysyä perheessä kuin saada täysi rangaistus myöhemmin.
Monet eivät käsitä, että kyse on valinnasta.
On paljon parempi saada rangaistus nyt.
Siksi kristitty voi olettaa, että elämä on rankkaa.
En usko niitä, jotka sanovat:
"Tulin Jeesuksen luo, ja kaikki huoleni loppuivat."
Uskoin heitä, ja se masensi minua. Nyt tiedän, ettei se ole totta.
Itse todistan: "Tulin Jeesuksen luo, ja siitä ongelmani alkoivat "
"Kun sain henkikasteen, ongelmani pahenivat."
"Minulla on ollut enemmän ongelmia" -
"viimeksi kuluneen 5 vuoden aikana kuin edellisenä 40 vuotena."
Jeesus sanoi: "Maailmassa teillä on ahdistus, mutta olkaa iloisia," -
"minä olen niiden yläpuolella."
Eräs ystäväni sanoi: "Voin hyvin, olosuhteiden yläpuolella."
Jeesus sanoi, että maailma vihaisi meitä.
Lisäksi Jumala rakkaudessaan ei halua päästää meitä livistämään.
Jos käännyt pois Hänen tieltään, Hän tarttuu sinuun kiinni.
Se on Hänen rakastava keinonsa saada sinut kääntymään takaisin.
On parempi kohdata se nyt kuin lykätä sitä tuonnemmas.
Tässä maailmassa Jumalan kansalla on vaikeampaa kuin muilla.
Seuraavassa maailmassa tilanne on toinen.
Minun piti puhua tästä vasta ihan lopuksi.
Aika loppuu kuitenkin kesken, joten teen yhteenvedon ensin.
Jatketaan Sefanjan kolmanteen osaan.
Ensimmäisessä osassa Sefanja moittii ankarasti -
hedonismia, hedelmällisyyskultteja, taikauskoa, astrologiaa, -
noituutta, henkien manausta ja lapsiuhrien antamista Molokille.
Hän jyrisee: "Tämä vihastuttaa Jumalaa."
"Jumala on vihainen."
Keskiajalla syntyi eräs lauluperinne. Kirkoissa laulettiin Dies irae -laulua.
Se on latinaa, ja se tarkoittaa Vihan päivää.
Keskiajalla kirkoissa laulettiin usein Jumalan vihan päivästä.
Se on päivä, jolloin Jumalan mitta täyttyy.
Uudessa testamentissa Jumalan vihalle on kaksi eri kreikan sanaa.
Toinen kuvaa sisäistä vihaa, jota ei pureta ulos.
Se kytee kätkettynä sisällä.
Mies löytää illalta pöydältä lapun: "Tohvelisi ovat jääkaapissa."
"Koira söi illallisesi. Minulla on päänsärky, ja menin nukkumaan."
Mies ei tiedä, että vaimo on ollut koko päivän vihainen hänelle.
Toinen vihan laji on ylikiehuva.
Luultavasti meitä on täällä tasan kumpaakin sorttia.
Sisällä on kytevä viha. Ulkona on ylikiehuva viha.
Jumalan vihassa on kummatkin piirteet.
Oletko ikinä jättänyt liedelle maitokattilaa vartioimatta?
Jos sitä vahtii, sen näkee kuumenevan hiljalleen.
Ellei sitä vahdi, yhtäkkiä talo on täynnä savua ja katkua.
Tulee kiire keittiöön.
Jos ei tarkkaile kytevää vihaa, ylikiehahtamista ei huomaa.
Sefanja ja Raamattu kertovat samaa:
Jumalan viha kytee hiljalleen nyt.
Uskon, että se kytee meidän maamme vuoksi.
Jumalan kytevän vihan merkkejä ovat luonnottomat seksisuhteet, -
yhteisönvastaisuuden kasvu, perheinstituution hajoaminen, -
ylensyönti ja riippuvuudet.
Se on Jumalan kytevää vihaa.
Sefanja sanoo: "Jumalan viha kytee. Ettekö näe?"
"Tulee päivä, jolloin se kiehahtaa yli."
Sitä tarkoitetaan "vihan päivällä" -
Uudessa ja Vanhassa testamentissa.
Jumala pitää vihaansa sisällään, mutta se kytee hiljalleen.
Kytemisen merkit ovat nähtävillä rappeutuvassa yhteiskunnassa.
Se näkyy länsimaissa. Eräänä päivänä se kuohahtaa yli.
Meidän olisi kaikin tavoin pyrkiä siirtämään tuota päivää -
tekemällä parannus ja korjaamalla asiat.
Jumalan viha on kuin maitokattila. Se kiehuu hiljalleen.
Hänen vihansa päivä tulee äkisti. Hänen vihansa kiehahtaa yli.
Kun jokin asia ärsyttää, tunne kasautuu vähitellen.
Kun sen päästää lopulta ulos, kaikki tapahtuu äkisti, -
jopa yllättäen, ellei ole huomannut kasautumista.
Kolmannessa osassa Sef. 3:1―20:ssä lukujako on oikea.
Kolmannessa luvussa on erikoinen ristiriita ja jännite -
kirouksen ja siunauksen välillä, Jumalan tuomion ja armon välillä.
Aivan kuin Sefanja asettaisi kansan valinnan eteen:
"Haluatteko tuomion ja Jumalan ylikiehuvan vihan?"
"Ärsytätte Jumalaa suunnattomasti."
"Se kasautuu ja räjähtää jossakin vaiheessa."
"Kun se räjähtää, seuraa tuomio."
"Jumala on kuitenkin täynnä armoa. Hän tahtoo armahtaa teitä."
"Sitä Hän haluaa, mutta Hän ei pysty siihen, ellette suostu yhteistyöhön."
Jumala antaa armonsa vain niille, jotka pyytävät sitä.
Hänestä on ihana vuodattaa armoa, mutta ihmiset harvoin pyytävät sitä.
Olen kuullut, miten ihmiset pyytävät johdatusta, apua ja voimaa.
Ilahduin, kun tänä aamuna esirukoilija käytti sanaa "armo".
"Jumala, ole armollinen."
Armoa rukoilee vain, jos pitää itseään kurjana.
Jos pitää itseään hyvänä, pyytää voimaa, terveyttä ja johdatusta.
Vain huonot pyytävät armoa. Me olemme kaikki huonoja.
Olemme täällä vain Hänen armostaan. Hänen armonsa on uusi joka aamu.
Joinakin aamuina oloni on kuin kristityillä. Silloin minä keitän teen.
Sellaisia aamuja on harvassa, vai mitä?
Silloin tuon maitopullot sisään rappusilta -
ja ajattelen Valitusvirsien jaetta: "Hänen armonsa on uusi joka aamu."
Jumalan armoa ajattelee vain sellainen, joka kokee, -
että hän on paha eikä hän ansaitse armoa.
Maamme vankiloissa on käynnissä iso herätys.
Pahat ihmiset anovat armoa ja saavat sitä.
Jumala on armollinen niille, jotka anovat Häneltä armoa.
Sefanja kysyy: "Haluatko tuomion vai armon?"
Sef. 3:n alussa hän kuvailee Jumalan tuomion päivää.
Hän kertoo, miten uppiniskaisia he ovat.
He ovat kapinoineet tieten tahtoen Jumalaa vastaan.
Hän syyttää heitä kapinasta ja vastustuksesta.
He ovat uppiniskaisia. Toinen laulu pyrkii nyt ulos.
Sefanja sanoo: "Joka aamu hän tuo valoon oikeutensa."
Mielessäni syntyi tämä:
Suuri on vanhurskautesi. Oi pyhä Jumala
Tuomiosi ovat aina oikeat
Olet muuttumaton. Käskysi eivät häviä
Kuin olet ollut, olet aina oleva
Suuri on vanhurskautesi
Aamu aamulta näen oikeudenmukaisuutesi
Et ole maksanut minulle pahojen tekojeni mukaan
Suuri on vanhurskautesi
Herra, kuule pyyntömme
Tykkäämme laulaa mukavia lauluja Jumalan uskollisuudesta.
Tämä on se päivä, iloitkaamme ja riemuitkaamme!
Jumalassa on toinenkin puoli. On tärkeää säilyttää tasapaino.
Paavali sanoo: "Katso siis Jumalan hyvyyttä ja ankaruutta!"
"Jumalan ankaruutta langenneita kohtaan," -
"hänen hyvyyttänsä sinua kohtaan, jos hänen hyvyydessänsä pysyt".
Meitä ei pelasta uskon alku vaan usko, joka meillä on lopussa.
Kyse on uskomisen jatkamisesta.
Oikein käännettynä Joh. 3:16 kuuluu:
"Niin on Jumala maailmaa rakastanut, että Hän antoi ainokaisen Poikansa" -
"ettei yksikään, joka jatkaa uskomista Häneen, koskaan huku" -
"vaan hänellä on jatkuvasti iankaikkinen elämä."
Meidät pelastaa usko, joka jatkuu.
Sefanja sanoo: "Jos jatkatte kapinointia ja vastustusta," -
"kohtaatte kansallisen katastrofin. Jumalan viha kuohahtaa yli."
Hän sanoo, että Jumalan viha kuohahtaa muidenkin kansojen yli -
ja hävittää ne.
Ankarimmatkin profetiat päättyvät usein toivon sanomaan.
Aivan kuin Jumala vielä kerran haluaisi vedota hyvillä uutisilla.
Aamos oli kymmenen heimon toiseksi viimeinen profeetta, -
ennen kuin ne katosivat. Aamos julisti Jumalan tuomiota.
Hoosea oli viimeinen profeetta. Hän julisti Jumalan armoa ja rakkautta.
Aivan kuin Jumala vetoaisi lopuksi: "Ettekö te ota vastaan armoani?"
Jumala ei halua rangaista. Hän ei nauti pahojen kuolemasta.
Hän haluaa osoittaa armoa.
Monet profeetat päättivät sanomansa toivon ja armon sanoihin.
Tuomion sanoma kohdistui Jumalan kansaan ja muihin kansakuntiin.
Samoin toivon sanoma on osoitettu Jumalan kansalle ja muille kansoille.
Jokaisessa kansassa olisi niitä, jotka rakastavat Häntä.
Jumala ei halua, että yksikään etninen ryhmä maailmassa jää ulkopuolelle.
Siksi Hän käski julistaa evankeliumia kaikille etnisille ryhmille -
ja tehdä opetuslapsia kaikista etnisistä ryhmistä.
Jumala tekee väkevää työtä Englannin romanien parissa.
Lukutaidottomat romanisaarnaajat katsovat opetussarjojani.
Tapasin muutama kuukausi sitten 160 romanisaarnaajaa.
He sanoivat, että Englannin jokaisessa romaniperheessä -
on ainakin yksi kristitty.
Siitä saattaa tulla Britannian ensimmäinen täysin kristitty ryhmä.
Jumala armo varmistaa, että joka kansasta tulee joitakin jumalisia.
Taivaassa rotujen kirjo on valtava, mutta me olemme värisokeita.
Eikö olekin innostavaa?
Sefanja lopettaa kansalliseen iloon.
Israel voi saada siunauksia itselleen.
Loppujakeissa Hän sanoo yhdeksän kertaa: "Minä teen".
Kansa voi rikkoa Hänen liittonsa, mutta Hän ei ikinä riko sitä.
Hän puhuu ihanasta tulevaisuudesta, -
jolloin Hän tyynnyttää heidät rakkaudellaan.
Hän tyynnyttää meidät rakkaudellaan.
Kaiken tämän maailman rasituksen ja ahdistuksen jälkeen -
Hän tyynnyttää meidät rakkaudellaan.
Sitten sanotaan, että Hän laulaa. Hän riemuitsee kansastaan laulaen.
Nyt pukkaa taas laulua. Takaisin pianon ääreen, Max!
Miten se kuorolaulu alkoikaan?
Herra, sinun Jumalasi, on sinun keskelläsi
Se on suoraan Sefanjasta.
Profetia ja musiikki käyvät yhdessä.
Jumala haluaa laulaa meistä ja meidän kanssamme.
Ei tarvitse nousta seisomaan.
Herra, sinun Jumalasi ilolla iloitsee sinusta
Herra, sinun Jumalasi, on sinun keskelläsi, sankari, joka auttaa
Hän ilolla iloitsee sinusta, hän on ääneti, sillä hän rakastaa sinua
Hän sinusta riemulla riemuitsee
Herra, sinun Jumalasi, on sinun keskelläsi, sankari, joka auttaa
Minä toheloin. Minulla oli sanat, mutta ne olivat peitossa. Lauletaan taas.
Herra, sinun Jumalasi, on sinun keskelläsi, sankari, joka auttaa
Hän ilolla iloitsee sinusta, hän on ääneti, sillä hän rakastaa sinua
Hän sinusta riemulla riemuitsee
Herra, sinun Jumalasi, on sinun keskelläsi, sankari, joka auttaa
Tarinan opetus on: "Älä ikinä laula televisiossa!"
Tehdään loppuyhteenveto.
Sefanja sanoo: "Taivu rangaistuksen alle nyt," -
"kun Jumalan viha vielä kytee. Älä odota, kunnes se kuohahtaa yli."
Jumalan kansalla on mahdollisuus tulla tuomituksi nyt -
ja laittaa asiansa kuntoon. Muut kansat tuomittaisiin myöhemmin.
Periaate jatkuu Uuteen testamenttiin.
Pietari kirjoittaa: "Sillä aika on tuomion alkaa Jumalan huoneesta;"
"mutta jos se alkaa ensiksi meistä, niin mikä on niiden loppu," -
"jotka eivät ole Jumalan evankeliumille kuuliaiset?"
Noudattiko Joosia Sefanjan sanoja?
Joosia nousi valtaistuimelle 8-vuotiaana 640 eKr.
Hän hallitsi 31 vuoden ajan. Aluksi ylipappi Hilkia vaikutti häneen.
Papeilla on taipumus säilyttää vallitseva asiaintila.
Sitten Sefanja alkoi vaikuttaa Joosiaan.
Kun Joosia oli 16, hän tuhosi pakana-alttarit Jerusalemista.
Kun Joosia oli 20, hän käski tuhota pakana-alttarit koko maasta.
28-vuotiaana hän huomasi, että temppeli oli huonossa kunnossa.
Se kaipasi siivousta ja korjausta. Hän määräsi sen kunnostettavaksi.
Siinä yhteydessä joku löysi kopion Mooseksen laista pölyn peitossa.
He tajusivat, ettei sitä ollut luettu vuosikausiin.
Aivan kuin löytäisi hyllystään vanhan, pölyisen Raamatun.
Joosia luki sen ja kauhistui:
"Ei ihme, että Jumala varoittaa meitä. Asia pitää laittaa kuntoon."
Kun hän oli 28, hän määräsi lain luettavaksi maassa.
Joosia etsi Herran kasvoja.
Se tuli liian myöhään.
Ihmisiä ei saa tekemään hyvää hallituksen päätöksellä.
Monet toivovat, että hallitus pakottaisi ihmiset käyttäytymään kristillisesti.
Se ei toimi niin. Sen täytyy tulla sydämestä.
Joosia teki parhaansa, mutta hän epäonnistui. Sitten hän teki virheen.
Hän päätti lähteä sotaan Egyptiä vastaan ilman Jumalan valtuutusta.
Egyptin armeija oli läpikulkumatkalla kohti Assyriaa.
Hänen olisi pitänyt sallia se, mutta hänpä ei totellut.
Hän kohtasi Egyptin armeijan Megiddossa.
Hän kaatui taistelussa. Se on surullinen kertomus.
Oli myös eräs toinen mies, Joosian ikätoveri, 28-vuotias.
Hänelle sanottiin: "Ota profetian taakka ja kerro se kansalle," -
"koska Joosian toimeenpanema uudistus ei ota toimiakseen."
Nuoren miehen nimi oli Jeremia. Näin syntyi Jeremian profetia.
Sefanja epäonnistui.
Jeremia ja Sefanja tekivät kaikkensa, mutta kansa ei kuunnellut.
Jatkamme siitä ensi kerralla, kun käsittelemme Habakukin kirjaa.
Habakuk näki tilanteen vain pahentuvan 20 vuotta myöhemmin.
Haluan sanoa vielä jotakin Sefanjan kirjasta.
Vanhassa ja Uudessa testamentissa on hämmästyttävä yhtymäkohta.
Näytän sen täältä taululta.
Sefanjan kirjan päälinjat ja hänen profetiansa rakenne -
ovat täsmälleen samat kuin Ilmestyskirjan rakenne.
Molemmissa on aluksi Jumalan kansan tuomio:
Israel Sef. 1:1―2:3:ssa ja seurakunta Ilm. 1―3:ssa.
Seuraavaksi luetaan kansojen tuomio Sef. 2:4―15:ssä ja Ilm. 4―19:ssä.
Sitten kerrotaan tuomion päivästä, jolloin Jumalan viha kiehuu yli, -
Sef. 3:1―8:ssa ja Ilm. 20:ssa.
Sanoma päättyy autuuteen, -
jossa Jumalan kansa pääsee ikuiseen kotiin, -
Sef. 3:9―20 ja Ilm. 21―22.
Sefanja puhuu vanhasta Jerusalemista, Ilmestyskirja Uudesta.
Sefanjan kirjassa Jumala tulee kuninkaana, Ilmestyskirjassa Jeesus.
Ilmestyskirjassa on yli 400 viittausta Vanhaan testamenttiin.
Kiintein yhteys sillä on pieneen Sefanjan kirjaan.
Ehkäpä Sefanja vaikutti vuosisatojen päähän Johannekseen, -
kun tämä kirjoitti ilmestyksensä Jeesuksesta Kristuksesta.
Tilaa Pawsonin opetussarjoja TV7:n verkkokaupasta: www.tv7.fi/kauppa tai 0400 721 599
Suomennos: TV7