GAMLA TESTAMENTET ÖPPNAS
AMOS
Vi ska nu se på Amos och Hosea -
som kommer mellan Jona och Nahum.
Vi tar dem alltså inte helt i kronologisk ordning.
Vi är nu på 700-talet f.Kr.
Amos och Hosea ses som 700-talets profeter.
Vad gjorde människan på 700-talet f.Kr?
Två stora namn på den tiden var Rom och Grekland.
Både Rom och Kartago grundades på 700-talet f.Kr.
Rom och Kartago konkurrerade, och de puniska krigen följde.
Rom vann till slut.
Rom började småningom dominera hela Medelhavsområdet.
De byggde ett vägnät som hjälpte evangeliet att spridas.
Grekland å sin sida lade grunden till vår tids bänkidrott.
Sport är de brittiska männens religion.
De första olympiska spelen hölls på 700-talet f.Kr.
Det grekiska språket spreds överallt.
Rom byggde vägarna, men evangeliet skulle predikas på grekiska.
Homeros skrev Iliaden på 700-talet f.Kr.
Grekerna lade grunden till konst och arkitektur.
De grundade stadsstater där man introducerade demokrati.
Bibeln innehåller inget om demokrati. Den är från Grekland.
Den är inte en biblisk regeringsform.
I öster steg de kinesiska och indiska kulturerna fram.
Människan var mycket upptagen på 700-talet f.kr.
Mycket av det vi känner idag härstammar från den tiden.
Vad gjorde då Gud på 700-talet f.Kr?
Han hade stora problem med Sitt folk.
Han hade planerat att vinna världen tillbaka genom Sitt folk -
men folket stretade mot.
Här behövdes både Amos och Hoseas profetior.
Gud hade slutit ett förbund med Sitt folk.
Han hade placerat dem synligt vid världens vägkorsning:
"Lyd mig och jag skall välsigna er mer än någon annan."
"Om ni inte lyder mig, måste jag förbanna er mer än någon annan."
Det var deras val, privilegium och ansvar.
På 700-talet var folket delat, och det hade varit inbördeskrig.
De blev ett kungarike som hade en synlig och en osynlig kung.
Gud bad Samuel säga att en kung blir dyr.
En kung tar skatt, tar pojkar till armén och döttrar till sitt harem.
Kungar tar och tar. De blir dyra.
Ändå ville de ha en kung, och de fick en.
Folket valde stilige och högreste Saul av Benjamins stam.
Han hade en del allvarliga karaktärsbrister.
Guds val av kung var David.
Tyvärr bröt han fem av de tio buden på en eftermiddag.
Hans familj blev lidande.
Men hans son Salomo förskaffade Israel mycken berömmelse.
Priset var tung beskattning och tvångsarbete.
Han byggde ett ståtligt tempel, men folket betalade ett högt pris.
Strax efter hans död gjorde norr uppror mot söder -
för rikedomen fanns i söder.
Skottlands stammar... Förlåt, Israels stammar...
gillade inte att all välfärd samlades i söder.
Efter Salomo utbröt inbördeskrig. De 10 stammarna i norr blev Israel.
De två stammarna i söder förblev Jerusalem trogna.
Norr blev utan tempel och kungafamilj.
Så de utvecklade två tempel, -
ett i Betel och ett i Samaria.
I Betel drömde Jakob om stegen. Beit El betyder Guds hus.
De byggde ett tempel där och ett i Samaria.
Den samaritiska kvinnan frågade Jesus -
borde man tillbe Gud här eller i Jerusalem?
Det fick sin början här.
I Kungaböckerna berättas nordrikets historia.
Kungarnas regeringstider var korta, i genomsnitt tre år.
Många blev mördade. Ofta skedde fientliga maktövertaganden.
Regeringarna i norr var instabila. Kungasläkten var inte vald av Gud.
De har en sorglig historia. I söder var regeringarna stabilare.
Den genomsnittliga regeringstiden för söderns kungar var 33 år.
Om en kung gör det som är gott i Herrens ögon -
är regeringstiden i medeltal 33 år.
Onda kungar höll bara ett par år.
En god kung regerade i 33 år. Låter det bekant?
Vi ska se på samhälls- situationen i nordriket.
Israel hade svåra problem. Det var ett sorgebarn för Gud.
På samhällsplanet rådde frid och välgång.
Jonas besök i Nineve senarelade hotet från Assyrien.
Assyrierna omvände sig då. Man behövde inte rädas dem än.
Fred rådde. Det fanns inga omedelbara hot.
En generation växte upp som inte sett krig. Det påverkar människor.
Särskilt under kung Jerobeam II blev landet rikare.
Jag skrev upp vad jag läst om den tiden i norr.
Vägen från Europa till Arabien och från Egypten till Asien möttes där.
Handeln var livlig.
De idkade export och import och utvecklade handeln.
Handelsmän, bankirer och kreditanstalter blomstrade.
Bruttonationalprodukten växte, levnadsstandarden höjdes.
Det blev ett konsumtionssamhälle. Lyxprodukter blev vanliga.
Statussymbolerna blev fler. Viktigast av dem var ett andra hem.
De skaffade bostäder i bergen, där de kom undan sommarhettan.
Materiella ägodelar och girighet började fylla människors tid.
Det uppstod en ny överklass. De nyrika.
Denna klass överskuggade de äldre adelssläkterna.
Det blev alltså ett välfärdssamhälle.
Fastighetsförmedling blomstrade.
Människor hade sommarhus. Bostadsprisen sköt i höjden.
Det fanns byggherrar, monopol och företagsövertaganden.
Låter det bekant? Så var det under Jerobeam II.
Bostäder blev ett problem. Rika blev rikare och fattiga fattigare.
De rika hade två hem. De fattiga hade inte ens ett.
Det uppstod oroligheter.
Medelklassen försvann. Kvar fanns mycket rika och utfattiga.
Det har skett i många länder. En farlig samhällssituation.
Moraliskt ledde välfärden till ekonomiska skandaler, korruption.
Till och med rättsväsendet drabbades.
Man fick inte längre rättvisa utan mutor.
De som ger pengar för att påverka andra, blir själva påverkade.
Girigheten gjorde att man började handla sju dagar i veckan.
Girigheten ledde till orättvisor -
och välfärden till frisinne.
Sexuellt frisinne blev vardag, konsumtionen av alkohol steg brant.
Vem säger att Bibeln är efter sin tid?
Detta händer, när man har en generation som inte sett krig.
Så här gick det på 1920-talet och 1960-70.
Samtidigt blomstrade det religiösa livet, överraskande nog.
Men de utövade inte sina fäders religion.
New Age hade krupit in.
Tron var blandad med hedniska riter.
De hade hämtats in från folk runt omkring.
Österländska och västerländska religioner väckte stort intresse.
Religionen kom särskilt att kretsa kring skapelsen, inte Skaparen -
kring Moder Jord i stället för Gud, Fadern.
Fruktbarheten hos Moder Jord väckte intresse.
Fruktbarhetskulterna gjorde insteg.
Moder Jord blev centralpunkten. Religionen feminiserades.
Man tillbad den manliga Baal-guden -
och hans hustru Astarte.
Daniels bok nämner Istar-porten i Babylon. Det är samma ord.
Astarte var en kvinnlig gud.
Med gudinnor blandas religionen fort upp med sexualitet.
Templen i Betel och Samaria hade manliga och kvinnliga prostituerade.
Samlag blev en form av tillbedjan.
Det gör nog religionen populär.
Människor kom i skaror till templet för att tillbe genom samlag.
På det sättet ville man försäkra sig om fruktbarhet på jorden.
Detta sker också idag på ett lömskt sätt.
När man förlorar Gud Fadern ur sikte, tar Moder Jord Hans plats.
Man säger Moder Jords framtid är i våra händer, och vår i hennes.
Det är lögn! Både jordens framtid och vår är i Hans händer.
Jorden är inte en hon. Den är inte en person.
Detta lär man ut åt våra barn.
Barnen är mer medvetna om miljöfrågor än om Bibeln.
Frågesporter på TV visar väl vad barn vet mest om.
Det blev en avgudadyrkan som ledde till omoral.
De reste en gyllene kalv i Betel.
Jag vara nyligen i Frankfurt som är ett ekonomiskt centrum.
Framför det nya börshuset hade man rest en gyllene kalv.
Tillbedjan av mammon är med i hjärtat av Europas ekonomicentra.
Israels folk reste en guldkalv på vägen från Egypten.
Nu stod en sådan i Betel. Ingen protesterade.
Om förändringen hade skett plötsligt, hade den väckt ramaskri.
Förändringen skedde småningom och människorna godtog den -
för de ville inte verka gammalmodiga eller pryda.
De godkände saker -
som inte hade gått för sig 20 år tidigare.
Är det inte aktuellt? Detta är Guds heliga folk -
som skulle vara ett konungsligt prästerskap, ett heligt folk.
Gud kunde ha svept undan dem -
och sökt ett annat folk, men Gud är inte sådan.
Gud hatar skilsmässa. När Han sluter förbund, är Han trogen.
Däremot tuktade Han Sitt folk.
Amos räknar upp det Gud använde för att tukta de tio stammarna.
För det första: brist på mat. De förlorade många skördar.
Gud sade: "Vakna. Ni är beroende av mig" -
"inte av fruktbarhetsgudinnor eller Moder Jord."
I Amos uppräkning återkommer en mycket sorglig fras: -
"Ändå har ni inte vänt om till mig."
"Jag lät er gå med tomma magar, ändå har ni inte vänt om till mig."
Nästa sak Gud sände var brist på vatten.
"... utan att de kunde släcka sin törst. Ändå har ni inte vänt om."
Världen kommer snart att ha större brist på vatten än på mat.
Inte heller det får människor att vända om till Gud.
Det tredje Han sände var sjukdom över säd och djur.
Det kom gräshoppor och mögel.
"Ändå har ni inte vänt om till mig."
När ett folk stöter på problem, borde det vända sig till Gud -
och fråga vad som är fel. De gjorde inte det.
Sedan sände Han pest bland människorna.
Sakerna kommer allt närmare dem själva. De fick hemska sjukdomar.
Ändå vände de inte om till Herren.
Sedan sände han överrasknings- anfall från de omliggande folken.
Ändå vände de inte om.
Sedan lät Gud blixtar träffa deras städer.
Hela städer brann upp. Ändå vände de inte om.
Ingenting berörde dem.
De var nöjda, när de fick hålla sina pengar och sommarhus.
Två stora katastrofer låg ännu framför. Sedan var det slut.
Första versen i Amos lyder: -
"Ord av Amos, två år före jordbävningen."
En kraftig jordbävning drabbade de tio stammarnas område.
Profeten Sakarja kom ännu ihåg den 250 år efteråt.
Han talar om jordbävningen som inträffade under Amos tid.
Den var inte det värsta. Det värsta var fångenskap.
Amos säger: "Lyssnar ni inte på detta, mister ni ert land."
De tio stammarna fördes bort.
I Amos 3:7 står det: "Jahve gör ingenting" -
"utan att uppenbara sin hemlighet för sina tjänare profeterna."
Gud är så nådig -
att Han inte straffar utan att sända en profet som varnar folket.
Här ser vi åter Guds flexibilitet.
Han gör inget utan att varna. Han sänder någon som varnar.
Uppenbarelseboken är en varning till hela världen om -
vad Gud ämnar göra. Ändå vänder människorna inte om till Honom.
Vad mera kan Gud göra?
Gud sände ännu två profeter till de tio stammarna i norr: -
Amos och Hosea. Amos är hård. Hosea är mild.
Amos anklagade dem starkt för de fel de gjort.
Hosea vädjade starkt till dem och bad dem vända om till Herren.
Amos talade till förståndet, Hosea till hjärtat.
Amos fokuserade på Guds rättvisa, Hosea på nåden.
Amos förmedlade Guds tankar, Hosea Guds känslor.
Skillnaden är inte absolut.
Amos innehåller också nåd och Hosea dom.
Huvudlinjerna är ändå olika.
Guds sista ord var en vädjan, en öm och känslosam vädjan.
"Inte ska ni väl göra detta!"
"Inte ska ni väl tvinga mig att göra så här!"
I Hosea kan man känna Guds bristande hjärta.
Han hatar att göra så här, men de gav Honom inget val.
Nu ska vi se närmare på Amos.
Året är 750 f.Kr. Mitt på 700-talet.
En dag kom en man till Betel.
Han klev upp på templets trappa för att predika.
Han kom från södern.
Som om en engelsman skulle börja tillrättavisa australier.
Jag har varit med om det.
Är det inte speciellt att Herren sände en från södern till norr?
Redan utgångsläget gjorde det svårt för honom.
Gud fann ingen Han kunde använda i norr.
Amos var ingen profet. Han var en fattig jordbrukare -
som skötte mullbärsfikonträd.
Mullbärsfikon kallas fattigmansfikon.
Amos hade en liten lund. Han sålde fattigmansfikon.
Enligt 1 Kor. 1 låter Gud de starka komma på skam -
genom att välja de oansenliga. Amos var en sådan.
20 km söder om Jerusalem, i den lilla byn Tekoa -
mitt i Juda, talade Gud till Amos under hans mullbärsfikonträd.
Han bad den socialt lägst stående att gå och profetera för nordriket.
Han hade ingen religiös utbildning eller ställning.
Gud valde honom för vad han inte var. Så typiskt Gud!
Gud valde Israel, för att de ingenting var.
Han säger: "Jag valde er inte för att ni var större eller fiffigare."
"Jag valde er för att jag älskade er." Valet är Hans, inte vårt.
Se er bara omkring. Paulus säger i 1 Kor: -
"Se på er kallelse! Inte många av er var visa eller av förnäm släkt."
Gud väljer de oansenliga. Amos var sådan.
Gud gör så, för då får Han äran.
Om Han valde de intelligenta, rika och starka, skulle de få äran.
Amos var mycket modig.
Han for från söder till norr och steg ensam upp vid templet -
för att döma ut det i Guds namn. Det var att tigga om stryk.
Visst mötte han fientlighet och motstånd.
Amos 7 beskriver hans eget liv och reaktion.
Kapitel 7 visar två viktiga saker om Amos.
För det första, hans bön påverkade Gud.
För det andra, hans predikan gjorde folk arga.
Vid ett tillfälle fick han Gud att ändra sig.
Gud visade honom två bilder: av gräshoppor -
som åt allt på landsbygden -
och eld som brände allt i städerna.
Han såg gräshopporna förstöra grödorna och elden sluka städerna.
Han sade: "Allsmäktige Gud, jag ber dig, gör inte det!"
Han svarade: "Hur skall Jakob bestå, han som är så obetydlig?"
Han vädjade till Gud, att Han inte skulle göra det.
Gud sade: "Ok, jag gör inte det." Så kan du också påverka Gud.
Han sade inte Israel, utan Jakob.
Jakob var den opålitliga bedragaren -
som blev Israel, den haltande fursten.
Amos vädjar inte för Israel, utan för Jakob.
Som om Israel på nytt blivit Jakob, -
bedragaren som vill bli rik fort och göra affärer.
Han är färdig att bedra sin egen far för välsignelsen.
Det är en perfekt beskrivning av det som skett i norr.
Israel hade blivit Jakob igen, som innan Han mötte Gud.
Amos vädjade till Gud och Gud ändrade sig.
Mose hade samma erfarenhet.
Jesus sade på korset: -
"Fader, förlåt dem, de vet inte vad de gör."
Din bön kan inte ändra Guds karaktär -
men den kan ändra Hans planer.
Han är inte en opersonlig Gud som bestämmer allt.
Han lyssnar på oss. Han vill att vi övertygar Honom.
Därför sade Jesus: -
"Bulta, tills Han stiger upp ur sin bädd för att ge er bröd."
Ni kan påverka Gud med era böner.
Å andra sidan gjorde Amos predikan människor arga, -
särskilt de religiösa ledarna.
Profeter är inte populära bland präster och pastorer.
Profeter motsätter sig det som är. De är ett hot. Ingen gillar hot.
Amos såg visioner när han var vaken och drömmar medan han sov.
Ofta står det: "Orden som Amos skådade."
Gång på gång står det: "Jag såg ..."
Profeter i Gamla Testamentet kallades ibland siare.
De såg saker som andra inte såg.
Han såg vad som höll på att ske. Han kunde se in i framtiden.
Gud behöver människor som kan se vad som sker.
Amos såg saker och målade bilder i ord.
Höjdpunkten på hans profetia är en korg med mogen frukt.
De är så mogna att de håller på att bli dåliga.
Ett riktigt moget äpple eller päron kan man knappt röra.
Det blir brunt så fort man petar på det.
Han såg Israel moget, på väg att ruttna.
Korgen med mogen frukt är en talande bild.
Han såg Gud som ett lejon.
Det fanns mycket lejon då. Nu har de dött ut.
De bodde i djungeln längs Jordan-floden.
På kvällarna kom de upp på kullarna för att jaga boskap.
Amos säger om Gud: "När lejonet ryter, vem skulle då inte frukta?"
Det är en levande bild på Gud. Sedan beskriver han vad som sker.
Han beskriver en herde vars lamm fångats av ett lejon.
Herden räddar bara örat och ett par ben ur lejonets gap.
Det är allt som blir kvar av Israel.
Så kan man väcka folks intresse och fantasi.
Låt folk se saker i bilder.
När vi förstår något, säger vi: "Jag ser vad du menar."
Vi säger: "Nu ser jag." Om vi ser något, är det till stor hjälp.
Amos bok är en samling predikningar, utan riktig struktur.
Boken består av separata tal, profetior och budskap.
De är olika långa, men minnesvärda.
Som om han placerade tidsinställda bomber i hjärtat.
Så är det ofta när man undervisar Guds ord.
Den Helige Ande påminner om dem senare, och de exploderar.
Amos var poetisk.
De flesta profetiorna är i diktform.
I Bibeln markeras dikter med kortare rader.
Annars löper texten som i en dagstidning.
Prosa är huvudets språk, poesi är hjärtats språk.
I Bibeln står prosa för Guds tankar.
Poesin står för Guds känslor. Bibeln är full av Guds känslor.
Gud är full av passion och känslor.
Lär dig förstå vad som gör Gud vred, sorgsen, besviken och glad.
Har du någonsin frågat Gud: "Vad känner du för mig idag?"
Människor är så upptagna med sina känslor för Gud.
Hans känslor för oss avgör vår framtid.
Amos använder en sorgesång som bildspråk.
Poesi kan vara lätt, men också mycket tung.
Jag tänker på den försupne poeten från Wales, Dylan Thomas: -
"Gå inte godvilligt in i den goda natten."
"Ålderdomen skall brinna och rasa när dagen tar slut."
"Kämpa, ja, kämpa mot det döende ljuset."
Thomas skrev den strax före sin död.
Det är tung poesi, med en klagande, dyster ton.
Sådan poesi talade Amos, ursprungligen på hebreiska.
Den Helige Ande ledde honom också att använda upprepning.
Upprepning är effektivt när man talar.
"Vänner, romare, landsmän, hören mig!"
"Ej prisa, men begrava Caesar vill jag."
"Brutus har sagt er, härsklysten Caesar var."
"Och Brutus är en ärans man."
Martin Luther King upprepade: "Jag har en dröm! Jag har en dröm!"
Människor kommer ihåg sådana tal och Amos var full av dem: -
"Ändå har ni inte vänt om till mig." Sju gånger!
Vi ska se på en typisk profetia av Amos.
Hans refräng här är: -
"För tre överträdelser, ja fyra ..."
Se hur han sakta närmar sig Israel.
Han börjar långt borta med Israels grannfolk -
och kommer närmare till Israels kusiner.
Sedan kommer han ännu närmare, till Israels syster, Juda.
Alla sade: "Amen och halleluja! Förfärliga människor!"
"De förtjänar straff!" Det är så lätt att se andras fel.
"Varför gör Gud inget åt alla onda människor?"
Man verkar alltid förutsätta att Gud inte behöver ta itu med en själv.
Man ser felen hos andra. Amos började med Damaskus: -
"För tre överträdelser, ja fyra, skall jag straffa Damaskus."
Damaskus hörde inte till Guds folk. De straffades för grymhet.
Sedan mot Gaza för brutalitet och Tyrus för bedrägeri.
Man prisade Amos. Det var lätt att hålla med.
Det var som en person som tackade kyrkoherden för predikan: -
"Allt ni sade passar in på en person jag känner."
Han tänkte: "Jag hoppas min fru hörde."
Sedan talade han till kusinerna Edom, Ammon och Moab.
Gud påtalade Edom för obarmhärtighet, -
Ammon för råhet och Moab för profanering av det heliga.
Folket nickar ännu godkännande. "Gå på, broder!"
Han flyttar sig lite närmare.
"Gud straffar er syster Juda för hon har övergett Guds lagar."
De sade: "Ja, det finns det allt skäl till. Därför lämnade vi dem."
Sedan kommer chocken. Allas blickar är riktade mot Amos.
Han säger: "För tre överträdelser, ja fyra, skall jag straffa er!"
Han predikar mot Israels barns okänslighet.
Grannländernas grymhet, kusinernas skam, -
systerns otrohet och till slut deras egen okänslighet.
"Ni är helt okänsliga inför det som sker."
"Ni utnyttjar de fattiga och skämmer bort er själva."
"Ni verkar inte ens fatta det. Ni godkänner allt."
Israel måste betala för sina privilegier.
Gud säger: "Av alla världens släkter har jag utvalt er."
"Därför måste jag straffa er strängare än andra."
"Ni har haft privilegier, så ni har också större ansvar."
Den är principen ses också i Nya Testamentet.
Vi har hört evangeliet och de tio buden.
Gud behandlar oss strängare än dem som inte hört dem.
En annan predikan är full av verop.
Det är en serie förbannelser: Ve! Ve! Ve!
En predikan bygger han runt ordet "Sök": -
"Sök mig och ni skall leva." Sök Herren. Sök gott, inte ont.
En hel predikan har byggts runt ordet "Sök".
Att söka innebär att anstränga sig att hitta.
Hans sista predikan behandlar en korg med mogen frukt.
Nyckelordet i hans sista profetia är "Aldrig".
"Aldrig skall jag glömma någon av deras gärningar."
Gud glömmer bara det Han har förlåtit.
Annat glömmer Han aldrig.
Han säger att Israels tio stammar ska falla och inte resa sig igen.
Plötsligt mitt i denna hemska, slutgiltiga dom -
är det som om solen skymtar mellan molnen.
Han säger: "Men inte alla av er."
"Bara syndarna i Israel skall försvinna, men en rest blir kvar."
"Jag skall resa upp Davids fallna hydda."
"Jag för in hednafolk för att ta er plats bland Guds folk" -
"under en Kung från Davids familj."
Till sist kommer han med goda nyheter: -
"Ändå vill jag inte alldeles utplåna Jakobs hus."
Denna tanke på en rest av trogna mitt i allt Amos beskrivit -
som höll sig till Gud.
De skulle höra till Guds folk tillsammans med hedningarna.
Denna profetia citeras av Jakob i Apostlagärningarna 15: -
"Jag skall bygga upp Davids fallna boning och föra in hedningar."
Vi har tagit otrogna judars plats. Men inte allas!
Det finns alltid en rest av trogna judar -
som Paulus säger i Rom. 11.
Det sista "Aldrig" är: "Jag skall plantera dem i deras eget land."
"De skall inte mer ryckas upp ur det land" -
"som jag har givit dem."
Det sista nyckelordet är "Aldrig".
Gud är en Gud som säger "Aldrig".
Julius Caesar av Shakespeare. Översättning: Carl August Hagberg
Översättning: Heaven TV7 Sverige