VANA TESTAMENT AVANEB
AAMOS David Pawson
Räägime kahest prohvetist, Aamosest ja Hooseast,
kelle ajastu jäi Joona ja Nahumi vahele.
Seega pole kronoloogiline järjestus päris õige.
Tegemist on 8. sajandiga eKr
ja tihti nimetataksegi neid "8. sajandi prohvetiteks".
Mis 8. sajandil üldse toimus? Uurime veidi ajaloolist tausta.
Esile tõusid kaks nime: Rooma ja Kreeka.
Nii Roomale kui Kartaagole pandi alus 8. sajandil eKr.
Ajaloost teame, et nende vahel käis äge võitlus,
mis viis Puunia sõdadeni, kus Rooma lõpuks peale jäi.
Rooma kehtestas seaduse Vahemere-äärsetes riikides.
Hiljem ehitas teedevõrgustiku,
mis oli omakorda abiks evangeeliumi levimisel.
Mida Kreeka korda saatis?
Kreeka pani aluse tänapäeva spordikultusele.
Meie maal on see "meestereligioon". Olümpiamängud said alguse 8. saj eKr.
Kreeka keel levis kõikjale.
Rooma ehitas teed, aga evangeelium levis kreeka keeles.
Homeros kirjutas "Iliase" 8. sajandil eKr.
Kreeklased panid aluse kunstile ja arhitektuurile.
Nad rajasid kõikjale linnriike,
mille kaudu tutvustasid maailmale demokraatiat.
Piiblis pole sõnagi demokraatiast.
See on pärit Kreekast ega ole sugugi piibellik valitsuskord.
Kaugemal idas arenes jõudsalt Hiina tsivilisatsioon.
Samuti India.
Teisisõnu, inimkond oli 8. sajandil eKr igati toimekas.
Sellest ajastust on pärit mitmed tänapäeva alustalad.
Aga mida Jumal tol sajandil tegi?
Vastus on, et Tal oli suuri probleeme oma rahvaga.
Tema vägev plaan oli võita maailm tagasi oma rahva kaudu,
kuid Ta ei saanud oma rahvast õigesti paika.
Selle suure probleemi tõttu saidki nii Hoosea kui Aamos sõnumi.
Kogu plaan oli liiva jooksmas.
Jumal oli teinud liidu selle rahvaga ja pannud nad elama
kontinentide ristteele, kus kõik neid näeksid.
"Kuuletuge mulle ja ma õnnistan teid rohkem kui kedagi teist.
Aga kui te ei kuuletu, pean teid needma enam kui teisi."
Selline oli Jumala rahva eesõigus ja vastutus.
Meenutuseks, et 800 eKr elas kaks Jumala rahvast
ja nende vahel oli puhkenud kodusõda.
Neist oli saanud kuningriik, kel oli oma soovi kohaselt
nii nähtav kui nähtamatu kuningas, Saamueli protestist hoolimata.
Jumal lasi tal rahvale edasi öelda, et kuninga ülalpidamine on kallis.
"Nad nõuavad makse,
võtavad teie pojad armeesse ja tütred paleede haaremitesse.
Nad võtavad, võtavad, võtavad ...
Maailma kuningad lähevad kalliks maksma."
Kuid rahvas nõudis jätkuvalt kuningat - ja saigi.
Saul oli rahva valik.
Kena välimusega ja pikka kasvu,
kuid pärit Benjamini hõimust, kus oli tõsiseid iseloomunõrkusi.
Siis andis Jumal rahvale kuninga oma südame järgi - Taaveti.
Ühel pärastlõunal aga rikkus too viit käsku kümnest,
ega olnud enam iial endine. Kogu ta pere kannatas.
Tema poeg Saalomon tõi Iisraelile palju kuulsust,
kuid seda läbi kõrgete maksude ja sunnitöö.
Ta ehitas vägeva templi, kuid suur maksukoorem ja sunnitöö
pole populaarsed ning kohe peale tema surma
tõstis põhi mässu lõuna vastu, kuhu kogu varandus oli koondunud.
Kõlab tuttavalt? Ja Šoti hõimud ... Ei! Vabandust!
Iisraeli hõimudele ei meeldinud hüvede koondumine lõunasse.
Koheselt peale Saalomoni surma toimus kodusõda,
kus 10-st põhjahõimust sai Iisrael,
aga 2 lõunahõimu jäid truuks Jeruusalemmale
ning kuninglikule sugupuule.
Kuna nüüd jäi põhi ilma templist ja kuninglikust sugupuust,
tegid nad endile uue templi. Koguni kaks templit.
Kaks pühamut - ühe Peetelisse ning teise Samaariasse.
"Beit El" oli koht, kus Jaakob nägi unenäo redelist
ja see tähendab "Jumala koda".
Seetõttu otsustati püstitada üks tempel sinna
ja teine põhja ehk Samaariasse.
Mäletate, kui samaaria naine küsis Jeesuselt,
kas Jumalat saab teenida ka seal paigas või ainult Jeruusalemmas?
Niisiis rajati endile tempel ja ühtlasi algatati oma kuninglik sugupuu.
Kuningate raamatust loeme,
et põhjahõimude valitsejate võimuperioodid olid lühikesed,
kestes keskmiselt kolm aastat.
Paljud valitsejad mõrvati.
Esines võimuvõitlusi.
Põhjaalade valitsus oli väga ebakindel.
Kuid see ju ei seisnudki Jumala valitud kuningliku soo alustalal.
Lõunas oli valitsus püsivam.
Keskmiselt valitses üks kuningas 33 aastat.
Tegelikult polnud asi niivõrd piirkonnas.
Head kuningad, kes toimisid Jumalale meelepäraselt,
valitsesid keskmiselt 33 aastat.
Halvad kuningad seevastu vaid paar aastat.
33 aastat, hea kuningas - kas tekib mingi seos?
Vaatame nüüd põhjahõimude sotsiaalset konteksti.
Nende olukord oli tõsine.
Iisrael oli suurtes raskustes, sest nad olid vastuolus Jumalaga.
Sotsiaalses mõttes oli tegemist rahu ja õitsengu ajastuga.
Joona käik Niinevesse
oli Assüüria ohu mõneks ajaks edasi lükanud.
Too assüürlaste põlvkond tegi meeleparanduse
ja seetõttu hirm Assüüria ees võis lühikeseks ajaks taanduda.
Valitses rahu ning otsest välisohtu polnud
ja kasvav sugupõlv ei teadnud sõjast midagi.
See mõjutab inimesi.
Alguse sai õitsenguajastu, eelkõige kuningas Jerobeam II ajal.
Märkisin üles üht-teist tolle ajastu kohta põhjaaladel.
Siin paiknes ristuv kaubatee Euroopa-Araabia ja Egiptuse-Aasia vahel.
See tegi kauplemise igati hõlpsaks.
Eksport-import oli väga tulus ja kaubavahetus arenes jõudsalt.
Tekkis tugev kaupmeeste klass.
Pangandus õitses.
Rahvuslik koguprodukt kasvas pidevalt koos elatustasemega.
Rahvas elas tarbimisühiskonnas.
Luksustooteid leidus kõikjal.
Lisandus staatus-sümboleid.
Üks neist oli teise eluaseme hankimine.
Seda nimetati suvemajaks, kuhu võis kolida kuumal suveperioodil.
Puhkemaja ehitati mägedesse ja see näitas staatust.
Valitsema hakkas materiaalne elukäsitlus.
Sündis uus aristokraatia - "jetset" ehk kiirelt rikastunute kiht,
mis asendas vanade aristokraatide liinid.
Kokkuvõtvalt öeldes oli sündinud jõukas ühiskond,
kus kinnisvara oli üks õitsvamaid valdkondi.
Suvemajad ja muu kinnisvara viisid hinnad lakke.
Arendused, monopolid, ülevõtmised ...
Kõlab tuttavalt?
Just selline oli Jerobeam II valitsusaeg.
Tekkis probleem eluasemetega.
Rikkad rikastusid, vaesed vaesusid
ja kui rikastel oli kaks eluaset, siis paljudel polnud ühtegi.
See viis rahutusteni.
Midagi sarnast toimus paari aasta eest Walesis.
Ühiskonna keskklass hääbus.
Järele jäid vaid väga rikkad ja väga vaesed.
Nii on juhtunud paljudes riikides
ja sotsiaalses mõttes on see väga ohtlik situatsioon.
Kõige selle moraalne mõju väljendus majandusskandaalide,
pististe ja korruptsiooni näol.
Kohtusüsteemgi oli korrumpeerunud.
Ilma altkäemaksuta ei saanud kohtus õigust.
Need, kes andsid pistist teistele, olid ka ise korrumpeerunud.
Peagi laiendati äritegevust seitsmele päevale nädalas,
sest nii sai rohkem raha teenida.
Ahnus omakorda viis ebaõigluseni ja jõukus vabameelsuseni.
Valitses seksuaalne lodevus ja alkoholi tarbimine tõusis järsult.
Kes väidab, et Piibel on aegunud?
Nii juhtub põlvkonnaga, kes pole iial sõda näinud.
Ainult rahu ja õitsengut.
Nii oli ka 1920-ndail, samuti 1960-70ndail.
Mis toimus samal ajal usuelus?
Üllatav küll, aga seegi oli tõusuteel.
Usk oli igati soositud, kuid see polnud rahva esiisade usk.
Hiilis sisse kõikvõimalik uuenduslik usukäsitlus.
Õpetuslik osa puudus,
oli vaid segunemine igasugu paganlike uskude ja kommetega.
Kõik see võeti üle ümbritsevatelt rahvastelt.
Suur huvi äratasid nii idas kui läänes levinud religioonid,
mis paiknesid väljaspool Jumala rahvast.
Eriliselt keskendus usk siiski loodule, Looja asemel:
emake-maa, mitte Isa Jumal.
Suurt rõhku pandi emakese-maa viljakusele
ja nii hiilisid sisse viljakuskultused.
Emake-maa tõusis keskpunkti ja usk feminiseerus,
eriti Ba'al-nimelise jumala kaudu,
kes ise oli küll meessoost, kuid kelle naine oli Astarte.
Taanieliga seoses räägime
Ishtari väravatest Babülonis - sama sõnatüvi.
Tegemist oli jumalannaga.
Kui jumalannad mängu tulevad,
muutuvad usulised teenistused õige pea seksuaalseks.
Nii Peeteli kui Samaaria templites oli nii mees- kui naisprostituute.
Jumalat teeniti seksuaalakti kaudu.
Küll see populariseerib usutegevuse.
Inimesed voorisid templisse,
teenimaks suguühte kaudu ja lisades nii maale viljakust.
Seesama kordub tänapäeval igati salakavalal moel.
Kui nägemus Jumalast kui Isast hajub, astub asemele emake-maa.
Tänapäeval levib vale, et meie käes on emakese-maa tulevik
ja meie tulevik seega tema kätes.
Vale! Nii meie kui maa tulevik on hoopis Jumala kätes.
Pealegi pole maa naissoost - maal pole sugu.
Paraku õpetatakse seda isegi lastele.
Lapsed on rohkem kursis keskkonnateemadega kui Piibliga.
Kui jälgite teadmistepõhiseid telesaateid,
siis märkate varsti, millist ala lapsed paremini tunnevad.
Niisiis, ebajumalateenistus viis moraalituseni.
Peetelisse püstitati kuldvasikas.
Olin hiljuti Frankfurt-am-Mainis, millest saab EU majanduskeskus.
Sinna on ehitatud uus börsihoone
ja selle ette on püstitatud hiiglaslik kuldvasikas.
Mammona kummardamine on uue Euroopa finantskeskuse tuumaks.
Niisiis, esmalt püstitati Egiptusest väljaminekul kuldvasikas
ja seejärel Peetelisse.
Paraku suhtus rahvas soosivalt asjade järk-järgulisse arengusse.
Kui asjad oleksid toimunud kiirelt, oleks see tekitanud õõvastust.
Aga muutus toimus tasahilju ja inimesed võtsid selle omaks,
kuna ei tahtnud näida vanamoelised ega liiga kombekad.
Kõik see hiilis nende ellu sisse ja nii nad aktsepteerisid seda,
mida poleks omaks võtnud veel paarkümmend aastat varem.
Kas pole ajakohane? Tegemist oli Jumala püha rahvaga.
Nemad pidid ju olema kuninglik preesterkond, püha rahvas,
kuid nad muutusid teistega samasuguseks.
Niisiis, kas Jumalal oli probleem?
Ta oleks võinud oma käed n-ö puhtaks pesta,
rahva kõrvale heita ja otsida mõni muu rahvas.
Kuid Jumal pole selline.
Jumal vihkab lahutust.
Kui Ta sõlmib liidu, siis püsib Ta lõpuni ustavana.
Kuid Ta distsiplineeris oma rahvast.
Aamos loetleb üles kõik, millega Jumal põhjahõime distsiplineeris.
Toidunappus. Paljud saagid hävisid.
Jumala märguanne:
"Ärgake! Te olete minust sõltuvad, mitte viljakusjumalannadest ega maast.
Peate minu poole pöörduma!"
Toidunappus oli esimene distsipliinivõte.
Kui Aamos loetleb kõiki korralekutsumise märke,
tuleb refräänina esile kurb tõsiasi:
"Siiski ei pöördunud te tagasi mu juurde."
"Tõin teie peale toidunappuse, aga te ei pöördunud tagasi mu juurde."
Järgneva märgina saatis Jumal joogiveenappuse.
Huvitav.
Ta ütleb: "Proovisin teile aru pähe panna veepuuduse kaudu."
Maailmas muide hakkab peagi nappima pigem vett kui toitu.
Kuid inimesed ei mõtle jätkuvalt Jumala peale.
Kolmandaks saatis Ta haigusi nii viljale kui kariloomadele.
Rohutirtsude rünnak ja muud hädad ...
"Kuid ikkagi ei pöördunud te tagasi minu juurde."
Siin on selge sõnum: kui rahvas on silmitsi raskustega,
peab ta pöörduma Issanda poole ja küsima selle põhjuse kohta.
Kuid nad ei teinud seda.
Järgnevaks saatis Jumal katku inimeste kallale.
Märkate, kuidas hoiatus jõudis inimestele järjest ligemale?
Nüüd oli juba tegemist AIDSi-laadse haigusega.
Kuid ikka veel ei pöördunud inimesed Jumala poole.
Seejärel lasi Ta naaberrahvastel kallaletunge sooritada.
Kuid rahvas ei pöördunud.
Seejärel süütas Jumal põlema mõned nende linnadest.
Välgunooled tabasid puumaju ja süütasid need põlema.
Kuid vaatamata suurtele hävingutele rahvas ei pöördunud Jumala poole.
Ükski hoiatus ei mõjunud mingilgi moel rahvale.
Kuniks inimesed said oma raha ja majadega hakkama,
siis olid nad rahul.
Miski muu neid ei heidutanud.
Kaks rängimat katastroofi oli veel enne lõppu ees.
Aamose esimeses salmis öeldakse:
"Aamose prohveteering kaks aastat enne maavärinat."
Võimas maavärin tabas kümmet põhjahõimu
peatselt pärast Aamose sõnumit.
See oli nii võimas, et prohvet Sakarja räägib sellest
veel 250 a hiljemgi - maavärin Aamose päevil.
See oli väga ränk.
Kuid midagi veelgi hullemat ootas ees: sundpagulus.
"Kui te kõike seda eirate,"
ütleb Aamos, "kaotate te oma kodu.
Kümme hõimu pagendatakse oma maalt."
Ja nagu teame, nii läkski.
Aamos 3:7 ütleb: "Tõesti, Issand Jumal ei tee midagi,
ilmutamata oma nõu oma sulastele prohvetitele."
Jumal on nii ääretult armuline, et Ta iial ei karista,
saatamata esmalt prohvetit sõnumiga: "nii juhtub, kui ..."
Selline on Tema paindlikkus.
Ta ei tegutse enne kui on saatnud hoiatava sõnumi.
Jumal hoiatab alati ette.
Ilmutuse raamat on läbinisti hoiatus maailmale sellest,
mida Jumal maailmaga teha kavatseb.
Ometi inimesed eiravad Teda.
Mida enamat Jumal teha saakski?
Jumal saatis kümne põhjahõimu juurde
viimased kaks prohvetit, Aamose ja Hoosea,
kes olid väga erinevad inimesed.
Aamos oli karm aga Hoosea leebe.
Aamosel oli karm süüdistav sõnum sellest,
mida rahvas valesti tegi.
Hoosea palus tungivalt rahval Issanda juurde tagasi pöörduda.
Aamos rääkis rahvale mõistuslikult, Hoosea aga südamekeeles.
Aamos keskendus Jumala kohtule, Hoosea Tema armule.
Aamos vahendas rahvale jumalikku mõttetasandit,
Hoosea aga jumalikku tundetasandit.
See kontrast pole absoluutne,
sest ka Aamosest leiame armusõnumit ja Hooseast kohtusõnumit,
kuid põhifookus on erinev.
Jumala viimane sõnum oli üleskutse, väga leebe ja tundeline üleskutse:
"Te ju ometi ei tee seda!
Te ju ometi ei sunni mind niimoodi tegutsema!"
Siin on tunda Jumala suurt südamevalu.
Ta poleks iial tahtnud seda oma rahvale teha, aga valikut polnud.
Rahvas ei jätnud Talle valikut.
Räägime nüüd Aamosest lähemalt.
Aasta oli 753 eKr, 8. sajandi keskpaik.
Ühel päeval ilmus üks mees Peeteli templi uksele jutlustama.
Kuid ta oli pärit lõunast!
Sama hea kui inglane läheks Austraaliasse
jutlustama teemal, kui halb seal kõik on.
Olen selle ise läbi elanud.
Kas pole veider, et Jumal saatis põhjapiirkonda mehe lõunast?
See oli Aamosele algusest peale takistuseks.
Kuid Jumal ei leidnud põhjahõimudest kedagi kasutamisväärset.
Aamos polnud mingi prohvet. Ta oli hoopis vaene maamees.
Kõige vaesemad maaharijad tegelesid metsviigipuudega.
Metsviigipuu kannab väikeseid vilju,
mida nimetatakse "vaese mehe viigimarjadeks".
Tol vaesel mehel oli väike metsviigipuusalu
ja ta tegeles viljade müügiga.
Kõigi inimeste hulgast valida just tema ...
Kuid 1. Kor. 1:28 ütleb, et Jumalale meeldib häbistada vägevaid,
valides välja just nõrgad, nii nagu oli Aamos.
12 miili Jeruusalemmast lõunas, väikeses paigas nimega Tekoa,
oma rahva lõunahõimude keskel rääkis Jumal Aamosega.
Sotsiaalses mõttes madalaimal astmel mehele ütles Ta:
"Sina lähed põhjahõimudele teatama, mis neid ees ootab."
Mehel polnud ei usulist koolitust ega ametisse kuulutamist.
Jumal valis ta selle põhjal, mida tal polnud.
See on nii Jumala moodi.
Kas teate, miks Jumal valis Iisraeli?
Sest nad olid ei-keegi.
Ta ise ütleb nii: "Ma ei valinud teid
võimsuse, toreduse või tarkuse alusel, vaid et armastan teid."
Jumala valikud põhinevad Temas, mitte meis.
Vaadake endid!
Paulus ütleb 1. Kor. 26 nii:
"Vaadake endid! Mitte palju tarku ega vägevaid maailma silmis."
Jumal valib välja tähtsusetud.
Aamos oligi ei-keegi.
Miks Jumal nii teeb? Sest siis läheb kogu au Temale.
Kui Ta valiks targad, rikkad või vägevad,
siis läheks au neile.
Seega valibki ta tähtsusetud, et Tema saaks austatud.
Jumal niisiis valis selle julge mehe.
Minna lõunast põhja ja seista avalikult templis,
mõistes kohut Jumala nimel - see oli tõeliselt konfliktne olukord.
Loomulikult koges ta vihameelt ja vastasseisu.
Aamose raamatu 7. ptk-st
leiate suurepärase kirjelduse tema enda elu ja üleelamiste kohta.
Selle põhjal ütleksin Aamose kohta kaks imelist tõsiasja.
Esmalt - tema palved mõjutasid Jumalat.
Teiseks - tema jutlustamine vihastas inimesi.
Jätke need kaks asja meelde.
Oli üks olukord, kus Aamos pani Jumala meelt muutma.
Jumal näitas talle kaht pilti:
rohutirtsud, kes söövad maapiirkonna paljaks
ja tuli, mis hävitab linnad.
Ta nägi kahte sündmust silme ees: rohutirtsud hävitamas rohelust
ja linnu põlemas tuhaks - kõikjal vaid lage maa ja varemed.
Ta ütles: "Kõikvõimas Issand, palun ära tee seda!
Kuidas Jaakob ellu jääks? Ta on ju nii väike!"
Ta anus Jumalat, et Ta seda ei teeks.
Jumal vastas: "Hästi, ma ei tee." Jumalat võib panna meelt muutma!
Hämmastav!
Märkate, et ta ei nimetanud Iisraeli, vaid Jaakobit?
Mõlemad nimed tähistavad küll sama inimest,
aga Jaakob oli korrumpeerunud intrigant,
kellest sai Iisrael, lonkav prints.
Mäletate seda lugu?
Huvitav, et Aamos ei palunud Iisraeli vaid Jaakobi pärast.
Viidates, et too on tagasi oma endise olemuse juures.
Iisrael pole enam Iisrael, vaid on muutunud taas Jaakobiks.
Intrigant, kaubitseja, kes tahtis kiirelt rikastuda.
Mees, kes oli valmis petma oma isa, saamaks õnnistust.
See on parim viis selgitada, mis põhjaaladel oli juhtunud:
Iisrael oli taas muutunud Jaakobiks,
kes ta oli olnud enne Jumalaga kohtumist ja maadlust ingliga.
Aamos ütleb: "Jaakob on nii väike! Palun ära tee seda!"
Tema palve pani Jumala järele andma.
Moosesel oli sama kogemus.
Jeesus omakorda ütles ristil:
"Isa, anna neile andeks, sest nad ei tea, mida teevad!"
Sinu palve võib panna Jumala meelt muutma.
Mitte muutma Tema olemust, küll aga Tema plaane.
Minu jaoks on see hämmastav tõde.
Meil pole tegemist mingi ebaisikulise Jumalaga,
kes justkui määrab saatust.
Ei! Ta on Jumal, kes meid kuuleb, kes tahab, et Teda veenaksime.
Seepärast ütles Jeesus: "Koputage, kui palvetate!
Koputage, kuniks Ta tõuseb ja annab teile leiba."
Te võite palvete kaudu Jumalat mõjutada.
Teine pool Aamosel oli see, et tema jutlus vihastas inimesi,
eriti religioosseid liidreid.
Paraku pole prohvetid preestrite ega pastorite hulgas soositud.
Nende vahel valitseb alati vaenulikkus,
sest prohvetid on kehtivate olude vastu.
Nad on ohuks ja see ei meeldi inimestele.
Kuidas sai Aamos oma sõnumi?
Ta sai nägemusi, samuti unenägusid ning pilte oma mõtetesse.
Tihti öeldakse: "Sõnad, mida Aamos nägi."
Pidevalt kordub: "Ma näen."
Vana Testament nimetab prohvetit ühtlasi "nägijaks",
sest ta nägi asju, mida teised ei näinud.
Ta nägi nii olevikku kui tulevikku.
Mulle meeldib sõna "nägija".
Jumal vajab inimesi, kes näevad, mis toimub.
Aamoses on mitmeid pilte, mis on sõnadesse pandud.
Üks kõnekamaid, ühtlasi tema prohveteeringu haripunkt
on pilt korvitäiest küpsetest viljadest.
Need on nii küpsed, et hakkavad juba roiskuma.
Üleküpsenud puuvilju ei saa peaaegu puudutadagi.
Need muutuvad koheselt pruuniks.
Selline oli pilt - ta nägi Iisraeli üleküpsenuna, mädanemas.
Väga värvikas kujund.
Millisena ta nägi Jumalat? Lõvina.
Tol ajal oli sealkandis palju lõvisid. Enam mitte.
Lõvid elasid džunglis Jordani jõe ümbruses.
Öösiti tulid nad mäeveergudele lambaid jahtima.
Aamos ütleb Jumala kohta: "Lõvi möirgas - kes ei väriseks?"
Värvikas kujund. Edasi räägib ta tulevikusündmustest.
Nagu karjane, kelle lamba lõvi haarab
ja kes päästab lõvi lõugade vahelt vaid kõrva ning mõne koiva.
See on kõik,
mis Iisraelist järele jääb - kõrv ja paar koiba.
Väga elavad kujundid!
Niimoodi saab köita inimeste tähelepanu, äratamaks huvi.
Andke rahvale näha pilte!
Kui mõistame midagi, ütleme tihti: "Näen, mida sa mõtled."
Mitte: "Ma mõtlen ..."
Vaid: "No, nüüd ma näen ..!"
Nägemine on suureks abiks.
Aamose raamat on jutluste kogum. Siin pole ülesehitust.
Seda on väga raske terviklikult analüüsida,
sest tegemist on erinevate prohveteeringute ja sõnumitega.
Need varieeruvad mahult, kuid on meeldejäävad.
Ta justkui poetaks viitsütikuga pomme rahva südamesse.
Nii juhtub tihti Jumala Sõna jutlustamisel.
Sisestad viitsütikuga pomme, mida Püha Vaim hiljem meelde tuletab
ja siis need plahvatavad.
Enamus Aamose prohveteeringust on luulevormis.
Piiblis on luule eristatav lühiridadena, muidu on tekst ühtlane.
Proosa on mõttekeel, luule on südamekeel.
Kui näed Piiblis proosat, siis mõtle Jumala mõtteid,
aga kui luulet, siis tunne Jumala tundeid.
Piibel on tulvil Jumala tundeid.
Jumal on kirglik, Tal on palju tundeid.
Jumalal on tunded. Me peame seda mõistma.
Mõistma, mis Teda vihastab või kurvastab,
mida Ta jälestab, mis Teda õnnelikuks teeb.
Kas oled Jumalalt küsinud: "Mida Sa täna minust arvad?"
Inimestel on kinnisideeks see, mida nad Jumala suhtes tunnevad,
aga tegelikult sõltub meie tulevik Tema tunnetest meie suhtes.
Aamose luulekeele vormi nimetatakse "nutulauluks".
See on rõhuvalt raske.
Luule võib olla rõõmus ja kerge, kuid võib olla ka rõhuva alatooniga.
Näiteks nagu Dylan Thomas, too purjutajast walesi poeet.
"Ärgu lahkumisöö olgu sulle leebe.
Elatud aastad põlegu raevus päeva loojudes.
Raev, raev hääbuva valguse vastu."
Selle kirjutas ta vahetult enne surma ja siin on rõhuv alatoon, sünge kõla.
Aamose luulekeel oli midagi sarnast.
Muidugi algupärases heebrea keeles.
Jumala Vaim õhutas teda kasutama veel teistki luulevormi - kordust.
See on väga mõjuv.
"Sõbrad! Roomlased! Kaasmaalased! Kuulake mind!
Tulin keisrit matma, mitte teda ülistama.
Aga Brutus ütles, et ta oli ambitsioonikas.
Ja Brutus on auväärne mees. Ja Brutus on auväärne mees."
Mäletate seda kõnet? Väga mõjuv!
Või Martin Luther King: "Mul on unistus! Mul on unistus!"
Sellised kõned jäävad meelde. Aamoses leidub neid palju.
Üht juba tsiteerisin: "Aga te ei pöördunud mu poole."
See kordub seitse korda.
Vaatame nüüd Aamosele tüüpilist prohveteeringut.
Meisterlik kordus: "Kolme patu, isegi nelja pärast ..."
Vaadake, kuidas ta keerutab oma sõnumit ümber Iisraeli.
Ta alustab kaugelt, Iisraeli naabritest,
ja tuleb siis veidi lähemale, Iisraeli nõbudeni.
Siis veel lähemale, Iisraeli õe Juudani.
Ja kogudus kordab: "Aamen! Halleluuja! Kohutavad inimesed!
Need damasklased on Issanda karistuse ära teeninud!"
Nii lihtne on teistes halba näha.
Küsimuse taga "Miks Jumal ei korista maailmast kõiki halbu inimesi?"
peitub arvamus, et küsija ise ei puutu asjasse.
Ikka näeme vaid teiste vigu.
Aamose prohveteering on väga meisterlik.
Ta alustab Damaskusest:
"Kolme, isegi nelja patu pärast karistab Jumal Damaskust!"
Damaskus ei kuulu Jumala rahvale.
Seda karistati ebainimliku julmuse tõttu.
Edasi Gaza, mis oli tuntud brutaalsuse poolest.
Siis Tüüros - pettuste tõttu.
Ja rahvas hüüab:
"Õige jutt, Aamos! Nad saavad, mida väärivad!"
Nagu mees, kes tänas kirikuisa jutluse eest sõnadega:
"Kõik, millest rääkisite, käib ühe mu tuttava kohta."
Nii köitis Aamos rahva tähelepanu.
Edasi jõuab järg nõbudeni: Edom, Ammon ja Mooab.
"Jumal karistab Edomit kolme, isegi nelja patu pärast."
Edomit jõhkruse pärast. Ammonit barbaarsuse pärast.
Mooabit pühaduseteotuse pärast, sest seal teotati kõike, mis püha.
Ikka veel hüüab rahvas: "Lase edasi, vend, jutlusta edasi!"
Aamos jõuab veel lähemale: "Teie õde Juuda.
Jumal karistab Juudat,
sest too on hüljanud Jumala seadused ja omaks võtnud inimeste valed."
"Õige! Seepärast eraldusimegi! Juuda on vilets."
Siis järgneb šokk.
Kogu rahva tähelepanu on Aamosele koondunud.
Ta ütleb: "Kolme, isegi nelja patu pärast karistan ma teid!"
Märkate, kui meisterlikult ta jutlustab?
Seejärel kõneleb ta Iisraeli laste tundetusest.
Naabermaade ebainimlikkus, nõbude häbematus,
õe truudusetus ja lõpuks nende endi tundetus.
"Te ei oska isegi enam punastada!
Olete täiesti tundetud selle suhtes, mis toimub.
Kurnate vaeseid, aga endid nuumate Jumala ees.
Ja te isegi ei näi seda mõistvat!"
Põhisõnum Iisraelile oli,
et eelnenud lunastus tähendab tulevast karistust.
"Vaid teid olen ma kutsunud kõigist maailma suguharudest,
seepärast pean teid karmimalt kohtlema.
Teil on olnud rohkem eesõigusi kui ühelgi teisel rahval,
seepärast on teil ka rohkem vastutust."
Sama põhimõte läbib ka Uut Testamenti.
Meie oleme nende seas,
kes on kuulnud evangeeliumi ja 10 käsku.
Seepärast kohtleb Jumal meid karmimalt.
Ta hindab meid kõrgemate standardite alusel,
sest me oleme teadnud seda, mida teised pole.
Siin on teine jutlus, tulvil hädaennustusi.
Needustejada: "Häda! Häda! Häda!"
Ühe oma teise jutluse ehitas Aamos sõna "otsima" ümber.
"Otsige mind ja te elate!
Otsige Issandat! Otsige head, mitte halba!"
Kogu jutlus on üles ehitatud selle sõna ümber.
"Otsimine" tähendab pingutust.
Aeg on lõpukorral.
Teen kokkuvõtte ta viimasest sõnumist
ehk korvitäiest üleküpsenud viljadest.
Võtmesõna selles prohveteeringus on "ei iial".
"Ma ei unusta iial, mida te olete teinud."
Jumal mäletab kõike.
Ta unustab vaid selle, mille on andestanud.
Muud ei unusta Ta iial.
Ta ütleb, et Iisraeli 10 hõimu langevad ega tõuse enam iial.
Aga ühtäkki, keset seda hirmsat kohtuotsust näib,
nagu oleks päike pilve tagant välja ilmunud.
Ta ütleb nii: "Aga mitte kõik teie seast.
Ainult patutegijad Iisraelis hävivad, kuid jääk jääb alles.
Ma ehitan taas üles Taaveti seadusetelgi.
Toon sinna sisse paganaid, teie asemele, Jumala rahva sekka,
Taaveti soost sündinud Kuninga alamateks."
Lõpuks kõlab hea uudis:
"Siiski ei hävita ma Taaveti koda täielikult."
Siin on mõte ustavana püsinud inimestest -
kõige selle keskel jääb püsima Jumalale ustav jääk.
Nendest saab osa suurest Jumala rahvast,
kuhu kuuluvad ka paganad.
Seda Aamose prohveteeringut tsiteerib Jaakob Apostlite tegudes.
"Taastan Taaveti koja ja toon paganad sinna sisse."
Meid on seega pandud truudusetute juutide asemele.
Mitte kõikide, sest alati on juutide hulgas säilinud ustav jääk,
nagu ütleb Paulus Rooma kirja 11. peatükis.
Meid on toodud Taaveti kotta.
Viimane "ei iial" Aamoses kõlab: "Ma istutan Iisraeli tema maale,
ja teda ei rebita enam iial välja maalt,
mille ma olen talle andnud."
Seega viimane võtmesõna kõlab: "Ei iial!"
Jumal on "ei iial" - Jumal.
Aamen.
Tõlge: Mairi Sepp