VANA TESTAMENT AVANEB
JOONA David Pawson
Eelnevalt juba rääkisime ühest VT seaduseraamatust.
Samuti ühest ajalooraamatust selles kogumikus nimega Piibel.
Õpetussõnade raames kõnelesime ka tarkusekirjandusest.
Järgnevalt käsitleme prohvetlusega seotud raamatuid.
Esmalt Joona ja Nahumi raamatud.
Õige heebrea k. hääldus kõlab nii ...
Seejärel räägime Aamose ja Hoosea raamatutest.
Ning edasi suured prohvetid: Jesaja, seejärel Hesekiel.
Mida prohvetlus tähendab?
Esmalt - prohvetid olid täiesti tavalised mehed ja naised.
Prohvetiand on antud mõlemale sugupoolele.
Täiesti tavalised inimesed aga väga ebatavalise ülesandega.
Nad pidid edastama Jumala sõnumit, mille Ta neile teada andis.
Kõigepealt tuleb sõnum saada ja alles siis saab seda edasi anda.
Kuidas prohvetid Jumalat kuulsid?
Nii sõnade kui ka piltide kaudu.
Sõnad nende sisemuses muutusid otsekui raskeks koormaks.
Ma mõistan igati seda tunnet.
Sisemine koorem kergeneb vaid siis,
kui selle välja räägid ja sõnad teistele edasi annad.
Prohvetil on raske olla Jumala sõnumit kandes,
seda kuni ta edastab selle, mille Jumal on talle teada andnud.
Kuid sõnum võib ilmuda ka piltlikult ja seda kahel viisil:
ärkvel olles nägemuse kaudu ja magades unenäo kaudu.
Nii et Jumal edastab oma sõnu erineval moel.
Diagramm all vasakul näitab, kuivõrd varieeruvad on Ta meetodid.
Jumal võib rääkida näiteks keha kaudu - kõrvale kuuldava häälega.
Jumal võib panna õhu liikuma nii, et tekib kõrvale kuuldav heli.
Jumal rääkis sel viisil harva ja kui rääkis, peeti seda kõuekõminaks.
Jumal saab toimida kõrvale kuuldava hääle abil.
Kui Ta ütles Jeesuse kohta pärast ristimist
"see on mu armas Poeg", rääkis Ta ihulikule kõrvale kuuldavalt.
Samas võib Jumal anda oma sõnad meie teadvusesse,
ja need on täiesti selged, kuigi ei sisenenud kuulmise kaudu.
Jumal võib rääkida ka meie vaimu läbi, ilma et mõistus aru saaks.
Kui palvetad keeltes, räägib Jumal su vaimuga
ja paneb su kõnelema mõistusele arusaamatuid sõnu.
Jumal võib seega anda sõnu nii vaimule, mõistusele kui kehale.
Sõnu saab edastada keha või vaimu kaudu mõistusesse,
kuid lõpuks peavad need ikkagi suu kaudu välja pääsema.
Jumal võib rääkida kehale ka nii,
et sõnad väljuvad otseteed suust, jättes vaimu ja mõistuse täiesti kõrvale.
Kord toimis Ta niimoodi eesliga, rääkides läbi Bileami eesli suu.
Loomulikult polnud eeslil vaimu ega mõistust, mida kaasata.
Seega erinevaid kanaleid on palju: keha-suu kaudu, mõistuse-suu kaudu,
vaimu-suu kaudu, vaimu-mõistuse-suu kaudu jne.
Meetodeid on mitmeid,
aga lõpuks tulevad sõnad ikkagi suust välja.
Niimoodi võtsidki prohvetid sõnumid vastu ja seejärel andsid edasi.
Eristus kaks põhisõnumit:
hoiatuse-sõnum, kui rahvas tegi valesid tegusid;
lohutuse-sõnum, kui rahvas tegi õigeid tegusid.
Kuna Iisraeli rahvas tegi enamjaolt valesid tegusid,
edastab enamik sõnumeid pigem hoiatust kui lohutust.
Jesaja puhul näeme, et tema sõnumi esimene pool on hoiatus,
kuid teine pool on "lohuta, lohuta mu rahvast."
Seega prohveteeringute kaudu saame teavet rahva hetkeolukorra kohta.
Kui asjad olid halvasti,
sai rahvas hoiatusi, kui hästi, siis lohutust.
Muide, vale-prohvet edastab vaid ühte osa ehk lohutust.
Õige prohvet kõneleb mõlemat osa vastavalt olukorrale,
kuid vale-prohvet räägib vaid seda, mida inimesed kuulda tahavad.
Ta muudkui lohutab,
samas kui õige prohvet enamasti manitseb.
Sest kui asjad sujuvad, siis Jumal palju ei kõnele.
Kui teed oma tööd korralikult ega siis ülemus sinuga pikalt räägi.
Ülemus võtab sõna siis, kui oled milleski mööda pannud.
Jumal rääkis prohvetite läbi tihemini, kui asjad viltu olid.
Nii saidki prohvetid külge "kohtupäevapasuna" maine,
sest nad muudkui hoiatasid, kuulutades hävingut.
Üks prohvet tõepoolest oli kohtupäevapasun - Jeremija.
Jeremijal aga oli tegelikult ka imelisi lohutussõnu:
"Mul on teie kohta rahu, mitte hävingumõtted."
Kuid enamjaolt oli sõnum tõepoolest karm,
sest rahvas oli halval teel.
Selline on lühike taustainfo prohvetite kohta.
Vaatame lähemalt kaht prohvetit - Joonat ja Nahumi.
Kõigepealt pisut geograafiast ja ajaloost.
Ärge hakake seda infot maha kirjutama, see on liiga keeruline ...
Esmalt geograafiast.
Miks ma käsitlen koos Joonat ja Nahumi?
Nad olid pärit samast piirkonnast ja neil oli ühine sihtpunkt.
Neil oli ka üsna sarnane sõnum.
Joona sündis Naatsareti lähedal.
Ta oli kohalik sangar,
kellest räägiti Jeesusele ilmselt juba poisikesepõlves lugusid.
Huvitav on, et Joona oli ainus prohvet, kellega Jeesus end võrdles.
Ja nad mõlemad olid pärit samast külast.
Nahum oli pärit üsna Naatsareti lähedalt, Kapernaumast.
"Caper" tähendab "küla". Caper-Nahum.
Saite aru? Paljud teist seda ilmselt ei teadnud.
Araabia keeles on küla "kufa" ja see on tulnud sõnast "caper".
Caper-Nahum tähendab "Nahumi küla".
Jeesusele oli oluline Galilea järve ümbrus
ja seetõttu oli tal nende kahe prohvetiga lähedane side.
Prohvetid olid seega pärit põhjast ehk Iisraeli rahvusvaheliselt alalt.
Lõunapoolne ala oli seevastu väga rahvuslik piirkond.
Põhi oli rahvusvaheline ja seda hüüti "rahvaste Galileaks".
Põhjus oli selles, et Galileas ristusid suured põhiteed.
Euroopast viis tee piki rannikut alla, siit risti üle, Araabia suunas.
Aafrikast viis tee mööda Egiptuse rannikut üles, ristus siin
ja jätkus siis Damaskusega ning edasi India ja Hiina suunas.
Seega kõik, kes olid teel Aasiast Aafrikasse
või Euroopast Araabiasse, läbisid need ristumiskohad.
Ristumiskohas oli väike mägi, Megiddo, heebrea k. Armageddon.
See on kuulus ja kõigile tuttav nimi - ajaloo viimase lahingu paik.
Naatsaret asub mäekünkal ja vaatab otse alla ristumisteedele.
Poisikesena nägi Jeesus inimesi tulemas ja minemas,
justnagu lennujaama ootesaalis, kus sagib kõikvõimalikke rahvusi.
Galilea oli niisiis rahvusvaheline piirkond,
samas kui Juudea oli rahvuslik, üsna eraldunud ala, põhiteedest eemal.
Seetõttu olid ka mõjutused erinevad.
Huvitav on märkida, et Jeesus oli rahvusvaheliselt väga populaarne,
kuid väga ebapopulaarne rahvuslikult meelestatud piirkonnas,
kus Ta lõpuks ka risti löödi.
Selline on üldine taust.
Joona ja Nahum olid pärit põhjast, Naatsaretist
ja olid seetõttu igati kursis rahvusvahelise temaatikaga.
Mõlema mehe teekonnal oli sama sihtpunkt - Assüüria.
Suure ala võtab enda alla Araabia kõrb.
Lähis-Ida viljakad alad
on Eufrati ja Tigrise ning Niiluse ümbruses,
samuti Jordani lähistel.
Seda maa-ala nimetatakse "viljakaks poolkuuks".
Seetõttu kõik, kes olid teel mis tahes suunal,
pidid läbima Tõotatud maa, mis oli n-ö kontinentide kokkupuutepunkt.
Kõik pidid läbima kitsa koridori kõrbe ja mere vahel.
Seetõttu ohustasidki Püha maad suurvõimud nii läänest kui idast.
Väike maa oli surutud kahe suurvõimu vahele,
mis mõlemad püüdsid üksteist alistada.
Egiptus üritas alistada Mesopotaamiat ja vastupidi.
Mõlemad pidid selleks kasutama ristumisteedeala.
Keegi on Iisraeli kohta öelnud, et kui kord juba elad keset ristteed,
siis pole võimaluski, et keegi sinust üle ei sõidaks.
Ja nii oligi.
Antud juhul huvitab meid suurvõim, mis kerkis praeguse Iraagi aladelt.
Saddam Husseini aladelt,
mida tol ajal kutsuti Assüüriaks ja mille pealinn oli Niinive.
Teekond sinna oli päris pikk.
Seega, kui Assüüria plaanis vallutada Egiptust,
mindi läbi Püha maa.
Kuigi Assüüria asus idas ja Egiptus läänes,
tuli vastastel läbida põhja-lõuna suund ja Püha maa jäi nende teele.
Miks siis mõlemad prohvetid Niinivesse suundusid?
Nende teekondi lahutas 250 aastat.
Või oli see 150 ...
Kohe vaatame üle.
Räägime nüüd ajaloolisest taustast.
Joona oli esimene ja Nahum viimane prohvet,
kes Assüüriat hoiatas.
Nende ajavahe oli 770-620, seega 150 aastat.
Mõlemad saadeti Niinivesse Assüüria rahva suure kurjuse tõttu.
Assüüria impeerium oli võimul umbes 750 aastat.
Vallutuste abil laienes see pidevalt.
Kord alistati ka Egiptus.
Vallutusretkele mindi "viljaka poolkuu" kaudu
ja Egiptuses jõuti välja Teebani.
See oli tõeliselt vägev impeerium paljude kuulsate nimedega.
Räägime üsna palju Sanheribist, kui jõuame prohvet Jesajani.
Riik sai alguse 1354. aastal.
Esialgu oli see väike aga laienes pidevalt.
Kuid riigi laienemine toimus väga julmade meetodite abil.
Tegemist oli ühe julmema ja jõhkrama rahvaga kogu ajaloos.
Üks neile omane eriti julm meetod oli vaenlase teibasseajamine.
Teravikuga vai kinnitati maasse ja inimene torgati sellest läbi.
Ja niimoodi, vai kehas, jäeti ohver surema.
Nii toimiti tuhandete inimestega.
See rahvas valitses hirmu abil.
Assüürlasi kardeti kohutavalt, nad olid "verine rahvas".
Nii nimetas neid Nahum, öeldes: "Häda Niinivele, verisele linnale!"
Tegemist oli tõesti väga julma, verejanulise ja vägivaldse rahvaga.
Kui mõni naaberrahvas mõistis, et Assüüria on ta sihikule võtnud,
olid inimesed surmahirmul tulevaste sündmuste ees.
Niipalju taustast.
See skeem aitab tajuda ajaperioodi pikkust.
Ka Sefanja mainib Niinivet, aga lõpuks jäävad kõlama Nahumi sõnad:
"Teiega on lõpp! Jumal pühib teid maa pealt minema."
Ja tõepoolest, Niinive hävis aastal 612.
Kogu Assüüria impeerium lagunes viis aastat hiljem, aastal 607.
See juhtus kohe pärast Nahumi, mitte pärast Joonat.
Just see oligi Joonale probleemiks nagu kohe lähemalt näeme.
Niipalju üldinfot.
Lähme nüüd Joona loo juurde.
See on üks tõeline "kalalugu"!
Loo ümber on paraku palju arutelu, kas see ikka on tõsi.
Kas see on ajalugu või müüt?
On see mingi saaga?
Kas see tõepoolest toimus?
Ehk on see muinasjutt nagu Pinokkio?
Disney filmis teatavasti elas Pinokkio vaala kõhus.
Kaasaegne haritlaskond on üsna ühisel meelel,
et see pole tõsilugu.
Pigem peetakse seda tähendamissõnaks, moraaliõpetuseks,
kangelaslikkust rõhutavaks fantaasialooks.
Eelkõige aga misjonitöö traktaadiks,
mis peab võrdkujundina Iisraelile meenutama
tema misjoniülesannet teiste rahvaste seas.
Joona pagemine oma ülesande eest olevat moraalne õppetund Iisraelile.
Teisisõnu, Iisrael oli pööranud oma pilgu sissepoole,
selle asemel, et vaadata väljapoole ja teenida teisi rahvaid.
Joona lugu pidi rahvale nende missiooni meelde tuletama.
Kui Piiblis leidub tähendamissõna siis on see üsna selgelt välja toodud.
Tähendamissõnades polnud kunagi juttu imedest,
samas kui Joona loost leiame kaheksa imet.
On välistatud, et tähendamissõnas räägitakse imedest.
Tähendamissõna on lihtsalt üks lugu.
On ka neid, kes peavad Joona lugu allegooriaks.
Taas see sõna!
Üldjuhul ei tohi Piibli tekste käsitleda allegooriana,
kui seda just eraldi ei mainita.
Joona loo kohta pole nii mainitud.
Seega osad koolkonnad peavad lugu allegooriaks
ja Joonat Iisraeli võrdkujuks.
Nii nagu John Bull või Britannia on meie maa võrdkujud.
Nagu Onu Sam on USA võrdkuju.
Ehk müütiline isik, kelles rahvas kehastub.
Nii arvataksegi,
et vaala poolt allaneelamine on pigem nagu metafoor,
mis tähistab Iisraeli "allaneelamist" pagulusperioodil.
Võib tunduda usutav, kuid mina neid arvamusi ei jaga.
Esineb rida vastuväiteid Joona loo kui väljamõeldise kohta.
Kuid on mitu kaalukat argumenti, pidamaks seda tõsilooks.
Esiteks, raamat on stiililt täpselt sama kui teised ajalooraamatud.
Keelekasutus, stiil, grammatika on täpselt sama kui Kuningate raamatus.
Teiseks, lugu viitab reaalsetele paikadele ja inimestele,
keda mainitakse mujalgi - Joonat mainitakse Kuningate raamatus.
Selle järgi saame paigutada loo Jerobeam II valitsusaega.
Joona isa oli Amitai.
Seega Piibli ajalooraamat peab Joonat reaalseks isikuks.
Kolmandaks, Jeesus rääkis Joonast kui reaalsest isikust.
Tema uskus Joona kohta ja vaala ehk suure kala kohta.
Jeesus ütles: "Nüüd on siin suurem kui Joona!"
Jeesus kasvas üles Naatsaretis, kus oli ka Joona sünnikodu.
Aga eelkõige - kumbki teooria,
ei tähendamissõna ega allegooria ja ei suuda selgitada 4. peatükki.
Siin peitub loo tähtsaim küsimus: miks Joona põgenes?
Kui sellele vastuse leiad, mõistad Joona lugu tervikuna.
Kahjuks paljud ei vaeva oma pead selle küsimusega.
Miks püütakse nii innukalt suhtuda Joonasse kui väljamõeldisesse?
Miks on nii vastumeelt seda lugu tõeks pidada?
Sellele vastamiseks peame käsitlema kaht argumenti.
Esiteks: Joonaga juhtunu on füüsiliselt võimatu.
Teiseks: psühholoogiliselt on see ebatõenäoline,
et üks juudist jutlustaja suudab ümber veenda terve suurlinna,
olles ise linnas täiesti võhivõõras isik.
Kui üks juut jutlustaks Londoni keskväljakul, Trafalgar Square'il,
on psühholoogiliselt ebatõenäoline, et kogu London meelt parandaks.
Neid kahte probleemi peamegi lahkama.
Esmalt teemal "füüsiliselt võimatu".
1) Kas see sai juhtuda? 2) Kas Jumal sai lasta sel juhtuda?
Niisiis, kas on võimalik, et suur kala neelab alla inimese?
Või vaal, juhul kui see oli vaal.
Chalfont St Peteris, kus ma olin kunagi pastor,
oli ühel sepal poeg, Howard Brown nimi, kes elas USAs.
Ta tegeles Kalifornia veepargis vaalade treenimisega.
Ühes suures basseinis elasid vaal ja delfiin sõpruses.
Kui delfiin suri, ei lasknud vaal oma surnud sõbra lähedale kedagi.
Vaal hoidis elutut delfiini kolm päeva oma lõugade vahel
ja muudkui hüpitas delfiini veepinna poole,
et too hingama hakkaks.
Nii üritas vaal delfiini omal moel elustada.
Howard Brown oli need kolm päeva filmilindile võtnud ja näitas meile.
Delfiin oli pea-aegu inimese mõõtu.
See lugu oli tõesti ebatavaline.
See pani mu mõtted liikuma.
Muide, mul on siin üks väga vana ajaleheväljalõige.
See peaks olema aastast 1921, aga hetkel ma daatumit ei leia.
Lugu räägib James Bartley'st, vaalapüüdjast Falklandi saarte lähistel.
Vaalapüüdjad panid jahile minnes harpuunid sõudepaati.
Vaal aga ilmus otse sõudepaadi alla ja lükkas selle ümber,
nii et kõik neli vaalapüüdjat kukkusid vette.
Neist kolm õnnestus päästa, aga ühte ei leitud.
Kapten kirjutas logiraamatusse:
"Mees üle parda, ilmselt hukkunud: James Bartley."
Vaal saadi lõpuks kätte ja kui teda hakati tükeldama,
kuuldi häälitsust ja vaala kõhus nähti mingit liikumist.
Kõht lõigati lahti ja sealt leiti James Bartley.
Mees oli sügavas koomas, kuid hingas veel.
Paar päeva hiljem tuli ta kapteni kajutis teadvusele.
Ta elas tavalisel viisil kuni oma elu lõpuni.
Kuid ühe eripäraga.
See osa mehe nahapinnast, mis polnud riietega kaetud,
oli söövitunud vaala seedemahlade toimel.
Nahk jäigi krobeliseks ja valkjaks.
Mees nägi elu lõpuni veider välja.
Talle oli siiski hing sisse jäänud.
Nii et võimalik on ellu jääda.
Kuid mulle näib, et oleme sellest liiga suure probleemi tõstatanud
ja see on meist lihtsalt rumal.
Üks Päästearmee ohvitser ütles kord:
"Kui Piibel väidaks, et Joona neelas alla vaala, usuksin seda."
Taoline pime usk näib maailmale naeruväärne,
kuigi Jumal suudab kõike.
Nüüd aga teistlaadi mõtlemisainet:
kas Joona oli vaala kõhus elus või surnud?
Ma polnud seda küsimust esitanud hetkeni,
mil nägin filmi vaalast,
kes hoidis delfiini oma suus ja püüdis talle hinge sisse saada.
Lugesin Joona raamatu uuesti läbi
ja oma hämmastuseks leidsin kõik tunnusmärgid
vihjamas sellele, et vaal korjas üles elutu keha.
Kui lugeda hoolikalt 2. peatükki, on selge, et Joona uppus.
Seal öeldakse, et kui meremehed ta vette viskasid,
vajus ta Vahemere põhja
ja lebas seal, mägede jalamil, pea mererohus.
Uppumiseks kulub umbes 1,5 minutit.
Samapalju läheb aega mere põhja vajumiseks.
Olin arvanud, et vaal ootas suu lahti, kui Joona üle parda visati.
Nii nagu kujutatakse pühapäevakooli piltidel.
Ükski pilt aga ei kujutanud Joonat lebamas mererohus Vahemere põhjas.
Ilmselgelt korjas vaal Joona surnukeha üles.
Ühtlasi kinnitab seda ka Joona palve: "Olen varjuderiigis.
Vajusin maa sügavusse
ja maa riivid sulgusid mu kohal igaveseks."
Ta kirjeldab oma viimast teadvusehetke:
"Kui mu elu hakkas kustuma ja vesi juba tungis kurku,
mõtlesin Su peale, oo Issand."
Teisisõnu, kõik tõendid annavad tunnistust sellest,
et Joona mitte ei pääsenud eluga, vaid hoopis äratati surnuist üles.
Kui vaal Joona välja oksendas, ühendas Jumal ta vaimu ja keha.
Nii muutuvad arusaadavaks ka Jeesuse sõnad:
"Nii nagu Joona oli vaala kõhus, nii olen ka mina maa sügavuses."
Kõlab see loogiliselt?
Ma ei ürita kergendada maailma skeptikute elu,
sest tegelikult on neil lihtsam uskuda ellujäämist kui elluäratamist.
Ma lihtsalt üritan selgitada seda, mida Piibel tegelikult ütleb.
Tihti on meil lihtsalt mingi ettekujutus Piiblis öeldu kohta,
kas siis pühapäevakoolist või mujalt kuuldu põhjal.
Kui aga lõpuks teksti ise üle loeme, võib kuuldu üsna vääraks osutuda.
Arvan, et Joona on arusaadavaim näide ülesõusmisest
Vanas Testamendis - pärast kolme päeva ja kolme ööd.
Jeesus samastab end automaatselt Joona kogemusega, öeldes:
"Teile ei anta muud märki kui Joona märk."
See oli vastuseks skeptikutest juutide soovile saada tunnusmärki.
Kas Joona oli elus või surnud?
Mõlemad on täiesti võimalikud, kui Jumal tegutseb.
Tegelikult kerkib siin üles hoopis küsimus imede kohta,
sest Joona raamatus ei juhtu mitte üks, vaid kaheksa füüsilist imet.
Tavaliselt teatakse vaid üht - vaalaga seonduvat.
Vaalast palju suurema ime leiame viimasest peatükist,
kus Jumal käsutas üht ussikest ja too kuuletus. Vaat see on ime!
Mu sõber Brown treenib vaalasid
ja see pole keeruline ülesanne, sest vaalad on väga targad imetajad.
Kuid ma pole kunagi näinud ussikeste-tsirkust.
Kas teie olete?
Inimesel pole võimalik treenida ussikesi,
kuid Jumal saab ussikest käsutada ja see juba on suur ime!
Kui minult küsitakse ega ma ometi Joona vaalalugu usu,
siis vastan: "See pole midagi! Ma usun isegi ussikese kohta!"
Tavaliselt lööb see tummaks, sest küsijal pole aimugi, millest jutt.
Siin on pilt Jumalast, kes kogu oma loodut täielikult valitseb.
Vaatame neid kaheksat imet.
Jumal kutsub esile tuule, mis tekitab tormi. Laev satub ohtu.
Mehed heidavad liisku, et leida Jumala viha põhjustaja.
Jumal valitseb liisuheitmise üle.
Näeme seda Apostlite 1. peatükis.
Vanas Testamendis heideti liisku, sest Jumal valitses selle üle.
Jumal võib lasta mündil õhus pöörelda õige arv kordi,
sest Tema valitseb selle üle.
Kui Joona heideti üle parda, lasi Jumal tormil vaibuda.
Siis saatis Ta suure kala Joona surnukeha alla neelama.
Siis käskis Ta kalal surnukeha välja oksendada.
Siis lasi Ta üleöö kasvada riitsinusetaimel.
Näitan teile kohe ka pilti.
Siis saatis Ta ussikese
taime juuri läbi närima ja taim kuivas ära.
Siis lasi Ta tõusta kõrvetaval idatuulel.
Kaheksal korral siin lühikeses loos näeme Jumala kontrolli loodu üle.
Teil tuleb valida kolme filosoofia vahel.
Piibellik arusaama kõrval on veel teisi, millest mainin kolme "ismi".
Need kolm filosoofiat on meie maal laialt levinud kui põhiarusaamad.
Erinevused seisnevad uskumises,
kas Jumal on maailma loonud või mitte ja kas Ta seda jätkuvalt valitseb.
Ateism ütleb, et Jumal pole maailma loonud
ja seega ei valitse seda.
Selline ateistlik arusaam on väga levinud.
Kuid kõige levinum filosoofia Inglismaal on deism.
Deism usub, et Jumal on küll maailmale aluse pannud,
aga ei suuda seda enam kontrollida.
Valdav osa kirikuskäijatest on deistid.
Minult on küsitud, mis on suurim uuendus,
mida karismaatiline liikumine on meie maa kristlastele kaasa toonud.
Räägin sel teemal teie koolis järgmisel kuul.
Suurim muutus oli deistide pöördumine teistideks.
See tähendab imedesse uskumise taastamist,
sest deistid ei suuda imedesse uskuda.
Nad käivad kirikus, kiites Jumalat taeva ja maa loomise eest,
kuid nad ei palveta ilma pärast, sest ilma Jumal enam ei halda.
Nad ei eelda imesid,
sest Jumal ei saa enam asjadesse sekkuda.
Jumal, vaeseke, pole enam tüüri juures, nüüd valitsevad loodusjõud.
Teism aga on piibellik arusaam,
mille kohaselt Jumal mitte ainult ei loonud maailma,
vaid valitseb selle üle jätkuvalt.
Esineb terve hulk inimesi, kes Piiblit lugedes on teistid,
aga esmaspäevast laupäevani hoopis deistid.
Olen kohanud usklikke, kes on valmis uskuma mis tahes imet,
kuniks see jääb nahkkaante vahele.
Tänapäeval nad imedesse ei usu.
Seega praktikas on nad deistid, teoorias aga teistid.
Piibli arusaam on teistlik:
Jumal, kes on kõik loonud, valitseb jätkuvalt kõige üle.
Kuidas aga on lood psühholoogilise võimalusega,
et kogu linn pöördus?
Siin näete, milline linn see oli.
Nii nägi Niinive välja Joona ajal.
Selline oli linna keskus.
Linn oli tohutult suur ja muljetavaldav.
Siin on näha, mis sellest paleest järele jäi.
Rusuhunnik.
Seesama suurlinn parandas meelt, kui Joona neile jutlustas.
Joona kui võõramaalane tundmatult maalt.
Linnarahvas oli ebausklik ja usuti jumalustesse.
Seda esiteks.
Teiseks: nad olid süüdi ja süüdiolek muudab kartlikuks.
Kui rahvale nende tegusid ette loeti, teadsid nad, et on süüdi.
Kolmandaks: ärkamine algas altpoolt,
tavainimeste hulgast ja jõudis paleeni välja.
Neljandaks: neil oli Joona märk.
"Mis su kehal viga on? Mis sinuga juhtus?"
Joona jutustas neile kogu loo.
"On olemas Jumal ülal taevas, kelle eest ma ei pääsenud põgenema."
Seega oli neil nähtav märk Jumalalt.
Aga eelkõige - kui Püha Vaim tegutseb,
siis asjad juhtuvad.
Mul pole raske uskuda, et kogu linn parandas meelt.
Ka Jeesus uskus seda, öeldes: "Niinive rahvas tõuseb kohtupäeval,
sest nemad parandasid meelt, kui kuulsid minust, aga teie mitte."
Suur küsimärk on see, miks Joona oma ülesande eest põgenes.
See on kõige olulisem küsimus.
Vastuse leiame 4. peatükist, millest harva jutlustatakse,
kuigi siin just ongi selle lühikese loo tuum.
Miks Joona niimoodi vastu hakkas?
Kellele ta esmalt mõtles, kui keeldus minemast jutlustama?
Põgenemismõtetega suundus ta Joppasse, leides sealt laeva.
Selline on Joppa sadam tänapäeval.
Sealt leidiski Joona Hispaaniasse suunduva laeva.
Siin pildil on riitsinusetaim - see, mis kasvas üleöö.
Heebrea keeles on see riitsinusetaim.
Miks siis Joona põgenes? Mis oli talle nii vastumeelt?
Mõned ütlevad, et ta mõtles eelkõige enda peale.
Ta lihtsalt kartis minna.
Kartis, et ta aetakse teiba otsa.
Ma kardaksin ka.
Ta teadis selle rahva kurjust ja seepärast ta põgeneski,
et ei tahtnud teibasseaetuna lõpetada.
Selline on üks teooria.
Siiski väär.
Ta ju tahtis, et teda üle parda heidetaks!
Surma ta ei kartnud.
Mõned arvavad, et ta põgenes paganate tõttu:
miks peaksid paganad kuulma midagi Iisraeli Jumalast?
See on nagu antisemitism teisaldatuna antipaganluseks.
Kuid ta ju tahtis põgeneda just paganate juurde - Tarsisesse!
Seega küsimus polnud paganate juurde minemises.
Mõned arvavad, et põhjus oli just assüürlastes,
selles julmas rahvas,
kellele ta lihtsalt ei kavatsenud jutlustada.
Kahtlen selles.
Arvatakse ka, et ta mõtles Iisraeli peale,
kuna Assüüria oli väikese Iisraeli jaoks suurim oht.
Assüüria oli pidevalt kasvav suurvõim
ning väike Iisrael tõotas olla järgmine ohver.
"Ma ei lähe nende juurde! Nad on vaenlased!"
Arvan, et ükski neist põhjustest ei sobi.
Las Joona räägib ise enda eest.
Tema jutluse tulemusena
parandas kogu linn meelt ja häving jäi ära.
Ta ütles: "Kuue nädala pärast pühib Jumal Niinive minema,
kui te meelt ei paranda!" Ja rahvas parandas meelt.
Billy Graham oleks vaimustuses, kui mõni linn tervikuna meelt parandaks.
Joona suhtumine oli vastupidine.
Ta oli üsna vihane.
Joona läks linnast välja, istus künkale ja hüüdis Jumalale:
"Ma ju ütlesin, et nii läheb!
Ma tean, milline Sa oled. Ma teadsin, et Sa ei karista neid.
Ma teadsin, et Sa ei tee seda, ainult ähvardad neid!"
Miks Joona niimoodi räägib?
Ta teadis, et antud hoiatus oli tegelikult üleskutse.
Kas siis Joona ei tahtnud, et inimesed pääseksid?
Kas ta oli tõesti nii piiratud ja sõge, et ei soovinud inimestele meeleparandust?
Ma ei arva nii.
Ta ütleb: "Kas mitte sedasama ei rääkinud ma omal maal,
et Sina oled Jumal täis armu? Ma rääkisin seda ka omal maal."
Mida see võiks tähendada?
Vastust peame otsima Kuningate raamatust, uurides,
mis Joonaga kodumaal oli juhtunud.
Siin raamatus seda kirjas pole, aga Kuningate raamatus on.
Kuningate raamat ütleb,
et Joona kutsuti prohvetiametisse ja saadeti Iisraeli kuninga juurde.
See oli halb kuningas, kes tegi kurja Issanda silmis.
Jumal ütles: "Joona, mine kuninga juurde!
Ta on halb valitseja ja ma tahan, et sa viid talle sõnumi."
Joona vastas ilmselt nii: "Viimane aeg, Issand!
Viimane aeg on see kuningas ette võtta!
Mis sõnum see on?"
Jumal vastas: "Mine ja ütle, et tahan teda õnnistada.
Tahan laiendada tema maa piire ja teha ta vägevaks."
"Aga ta on ju halb kuningas! Vale sõnum, Issand!
Talle on hoopis vaja sõnumit õiglusest ja karistusest!"
"Mine ja ütle, et ma õnnistan teda."
Joona läkski ja ütles:
"Nii ütleb Issand:
"Sa õel kuningas, tahan sind õnnistada."
Joona ütles oma südames: "Nii see ei toimi, Issand.
Kui õnnistad õelaid, muutuvad nad veel halvemaks."
Mis kuningast sai?
Ta muutus halvemaks.
Üha halvemaks ja halvemaks.
Mida rohkem Jumal õnnistas, seda halvemaks kuningas muutus.
Joona jõudis järeldusele, et arm ei aita halbu inimesi.
Saate mõttest aru?
"Issand, ma tean Sinust paremini, et kui jätkad samamoodi,
muutuvad nad üha hullemaks, küll Sa seda näed!"
Seepärast Joona ütleski Niinive kohta:
"Vaatame, mis juhtub, Issand!
Ma nüüd jälgin hoolega,
kas see rahvas muutub paremaks või halvemaks,
kui Sa neid ei karista!"
Siis kasvas varjuandev taim ja Joona oli igati tänulik.
Aga siis sõi uss selle juured ära ja taim lõpuks närtsis.
Joona sai taas vihaseks: "Issand, miks Sa seda tegid?"
Jumal ütles: "Joona, kas taime pärast vihastuda on õige?
Kas arvad, et sul on õigus olla vihane Niinive pärast?
Kuula nüüd! Siin linnas on pool miljonit last,
ja palju kariloomi ning mu süda nutab nende pärast."
Joona tundis Jumala pärast armukadedust.
Ma mõistan seda tunnet.
Näha, kuidas inimesed Jumala armu ära kasutavad -
kas ei aja vihale?
Ja siis Jumal õnnistab neid ning nad muutuvad veel halvemaks.
Seetõttu ütlemegi:
"Jumal, halbu inimesi peab teistmoodi kohtlema!"
Aga me unustame, kui kannatlik on Jumal, kui armuline.
Kui mitmeid võimalusi Ta tahab inimestele anda.
Selle peale Joona ei mõelnud.
Kuid ma tõesti mõistan Joona tundeid Issanda pärast.
Teeb ju viha, kui inimesed Jumala armu ära kasutavad
ning võtvad enesestmõistetavalt karistusest pääsemist.
Nagu surev prantslane Heiner,
kelle viimased sõnad oma patuelu lõpus olid:
"Küll Jumal mulle andestab, see on ju Tema töö!"
Teeb ju viha, kui inimesed suhtuvad Jumalasse nii kergekäeliselt.
See oligi Joona probleem - ta armastas Jumalat nii palju,
et oli Tema pärast liiga armukade.
Ta ei mõistnud, kui tohutult palju on Jumalas armu ja kaastunnet
ja et Ta annab halbadele nii palju võimalusi, kui vähegi saab.
Vaene Joona! Kuigi ma mõistan teda.
Samas võime sattuda teise äärmusesse ja arvata,
et Jumal ei vihastu ega karista kunagi.
Sel teemal astub esile prohvet Nahum.
Tõlge: Mairi Sepp