GAMLA TESTAMENTET ÖPPNAS
OBADJA OCH JOEL, Del 1
Vi kommer nu till de mindre profeterna.
De är mindre än Jesaja, Jeremia och Hesekiel.
Några av de små profeterna har bara ett blad i Bibeln.
De är ändå viktiga. Vi ska se på två av dem, Obadja och Joel.
Alla dessa ser ut att skriva om fångenskapen i Babylon.
De varnar för den på förhand -
söker att trösta folket medan den varar -
eller hjälper folket att bosätta sig på nytt i eget land efter den.
Alla Gamla Testamentets profeter hänvisar till tragedin -
som det innebar att Guds folk förlorade landet de fått av Gud -
och fördes tillbaka till slaveri i främmande land.
En profet är en människa som talar för Gud.
Det betyder att den människan hört Guds röst.
En profet behöver känslighet att höra från Gud -
och mod att föra vidare det han hört.
Ordet från Gud kan fås på olika sätt. Ofta genom bilder.
Profeter ser saker ske, innan de sker.
Därför kallas profeterna ofta siare i Gamla Testamentet.
När bilden kommer på dagen när de är vakna, är det en syn.
När bilden kommer på natten medan de sover, är det en dröm.
Den Helige Ande ger syner när de är vakna och drömmar när de sover.
De ser saker ske innan de sker.
När de beskriver vad de sett talar de oftast i förfluten tid.
Som om det skett. Det är speciellt för profetior.
Vi skulle tala i futurum och berätta vad som ska ske.
Profeterna talar antingen i presens eller perfekt.
Han beskriver drömmen eller synen han sett -
och berättar om den som om den redan skett.
Några bibelläsare tror att profetiorna skrevs i efterhand.
Då är de inte förebud utan rapporter i efterhand. Nej!
Profeterna använder verbformen "profetisk perfekt" -
som om något redan skett. De beskriver bara vad de sett.
De såg det levande och detaljerat.
En profet såg färgen på soldaternas dräkt när de förstörde Babylon.
Han sade: "Jag såg soldater klädda i scharlakan."
Han kunde inte veta att perserna hade röda uniformer.
Han såg det och beskrev det som om det redan skett.
Verbformen "profetisk perfekt" gäller alltså det som ska komma -
som om det redan skett.
Enok var den första profeten i Gamla Testamentet.
Hans profetia var en varning för dom.
Det är typiskt för profetior.
De kallas ofta domedagsprofeter -
därför att Gud ofta sänder en profet när saker går snett.
Ofta nog ser man inte sin chef förrän man gjort något fel.
Eller när rektorn sade: "Någon pojke..."
drog vi alla andan och undrade vem som blivit fast.
Profeter kom och sade: "Något folk har gjort så här..."
Det sändes ut när saker höll på att gå snett.
Davids rike var en blomstringstid.
Efter det började det bära utför.
Nedförsbacken började när David begick äktenskapsbrott med Batseba.
Då inleddes sönderfallet.
Gud sände profet efter profet för att varna sitt folk.
Om de inte bytte riktning, kommer de att förlora det Utlovade landet.
De kunde inte tro att det någonsin kunde hända.
De sade: "Hur skulle Gud kunna låta templet förstöras?"
"Nära templet är vi i trygghet." Men templet förstördes.
Gud straffar inte sitt folk utan att varna dem först -
för Han är god. Han gör inte plötsligt slut på allt.
Han sänder profet på profet för att säga:
"Om ni fortsätter så här, går det så här."
Därför talar så många profeter om katastrofen med fångenskapen.
En del varnade på förhand, en del talade under den eller efter den.
Vi ska se på två profeter som verkade före fångenskapen.
En är Obadja, den andra Joel.
De var de första profeterna som varnade om det som skulle komma.
Obadja var den första och Joel den andra.
Tyvärr är småprofeterna inte i rätt ordning i våra Biblar.
Det är svårt att placera dem.
Obadja var den första skrivande profeten i Gamla Testamentet.
Joel var den andra.
Vi ska se på huvudpunkterna i Obadja.
Det är Gamla Testamentets kortaste bok, bara 21 verser.
Kanske han talade bara en gång i livet.
Ändå har hans ord bevarats i århundraden.
Han talade år 845 f.Kr.
Det inledde en 300-års period då profet efter profet -
varnade Guds folk för att fortsätta så här.
Joel följde år 835 f.Kr. - bara 10 år senare.
Han citerade Obadja och sade: "Gud har talat."
Årtalen framgår av innehållet i profetiorna.
Joel utgick från Obadjas profetia och byggde vidare på den.
Han tog särskilt fasta på en fras som Obadja var först med:
"Herrens dag är nära."
Herrens dag nämns sedan hos alla profeter, ända in i Nya Testamentet.
"Herrens dag" är en mycket viktig fras.
Det är den dag Gud rättar till all orätt.
Profeterna hade två budskap.
Det ena riktade sig till Guds folk, Israel.
Det andra riktade sig till folken runt Israel.
De talade inte bara till Guds folk, utan oftast också till andra folk.
I själva verket talade Obadja inte alls till Israel.
Han talade till Israels sydöstra granne, Edom.
Obadjas profetia gäller en annan nation, Edom.
Den första profetian gällde inte Israel alls.
Vi vet väldigt lite om Obadja.
Hans namn betyder "Tillbedjaren" eller "Jahves tjänare".
Att tillbe är att tjäna.
Vi talar ännu om att hålla gudstjänst.
Obad-Ja betyder tillbedjare eller tjänare av Jahve.
Det är allt vi vet om honom. Han talar om framtiden.
Budskapet kom till honom som en syn. Han var vaken.
Han beskrev det han såg mycket noga.
Budskapet är visuellt, snarare än verbalt. Obadja såg -
det som skulle hända på förhand.
Landet Edom låg i Transjordanien -
på andra sidan de djupa Jordan- och Araba-dalarna.
Jag har en karta här. Vi ska ta en titt på den.
Här är det Utlovade landet. Gud lovade också denna del åt Israel -
men de intog det aldrig helt.
Under Davids tid blev Edom en sorts satellitstat.
Liksom Polen och Lettland i tiden var satelliter åt Sovjetunionen.
Edom hörde till Davids rike, men edomiterna bodde ännu där.
När Davids rike började falla sönder -
ville Edom bli självständigt och gjorde uppror mot Israel.
De bodde sydost om Döda havet.
De hade två städer, Bosra och Sela.
Sela är numera känt som Petra som ni säkert hört om.
Där finns imponerande byggnader.
Sela låg vid en viktig väg, en av Mellanösterns viktigaste.
Här ligger hela världens vägkorsning.
Vägen från Afrika till Asien korsar vägen från Europa till Arabien.
Vägen längs Jordandalens östra sida kallades Kungsvägen.
Mose hade lett Israels barn längs den vägen.
Bosra och Sela låg längs den.
Petra är en ovanlig plats. Jag var där för många år sedan.
Vi for från Amman och körde längs Kungsvägen.
Bredvid låg järnvägen som Lawrence av Arabien brukade spränga.
Han verkade här. Vi körde förbi Bosra till närheten av Petra.
Sedan måste vi lämna bilen och sätta oss på gamla hästar.
De var täckta av mjäll.
Vi red genom en smal spricka i berget, bitvis bara en famnsbredd.
Vi red nästan två kilometer genom sprickan -
mellan 30-40 meter höga bergväggar.
Efter regn uppstår det farliga översvämningar.
Vi såg en bil sköljas med i vatten- massorna. Människor har drunknat.
Plötsligt ser man ett tempel, stort som S:t Paulskatedralen -
uthugget i berget.
En imponerande syn. Efter den smala sprickan kommer en katedral -
som huggits ut ur röd sandsten.
Till höger ligger en stor, rund öppen plats med tusen tempel.
De har huggits ut ur berget runt den öppna platsen.
Ovanför tornar ett berg med 600 m höga bergväggar upp sig.
Det är Seirs berg, den gamla staden Sela, där edomiterna bodde.
Obadjas profetia gäller det berget, Seirs berg.
Jag ska visa några bilder, så ni också kan "se syner".
Ni kan se situationen.
Det smala passet mellan berg- väggarna. Någon leds på hästrygg.
Här är bara ett av templen.
Där nere står en man.
Det enorma templet har huggits ut ur berget. Arkitekturen är otrolig.
Vi klättrade till toppen.
Där såg man både Döda havet och Röda havet.
Runt den öppna platsen ligger dessa tempel uthuggna i berget.
De är lika stora innanför som utanför.
Väggarna är i otroliga nyanser av röd, lila och grön sandsten.
Platsen är helt övergiven.
I mitten ser man Seirs berg.
Det är ointagligt. Edomiterna bodde på toppen.
Upptill ligger altaren där man offrat människor.
Här nere ligger hus och mindre tempel uthuggna i berget.
De bodde i grottor, men vilka grottor!
Templen är inte från Edoms tid.
De byggdes av nabateerna flera århundraden senare.
Edomiterna bodde i fästningen på bergstoppen. Den var ointaglig.
De var stolta. De sade: "Vem kan störta mig ner till jorden?"
Obadja citerar det.
Jag kommer att tänka på Titanics kapten Smith.
Jim och jag har rört vid föremål från Titanic.
Kapten Smith sade att inte ens Gud kan sänka Titanic.
Farliga ord!
Edom sade: "Gud själv kan inte störta oss ner till jorden."
Obadjas budskap är:
"O stolta Seirs berg! Du ska störtas ner!"
Det om bakgrunden. En imponerande plats och ett imponerande ord.
Det viktiga här är att Israels Gud är Gud för andra folk.
På den tiden hade alla folk sin egen gud.
Man trodde att Israels Gud bara var Israels Gud.
Israels Gud är den enda Guden.
Han dömer inte bara Israel, Han ska döma alla folk.
Det är budskapet. De kristnas Gud är den enda Guden.
Han ska döma folk från alla andra religioner också.
Det är inte lätt att tro i vårt pluralistiska samhälle.
Om det bara finns en Gud och Skapa- re, Abrahams, Isaks och Jakobs Gud -
då måste alla folk stå inför Honom på något sätt.
Det är profeternas revolutionerande budskap.
De talade till alla: "Vår Gud ska döma er också."
Det är Obadjas radikala budskap. Gud råder över allt.
Det är också Nya Testamentets budskap.
Paulus förkunnade på Aeropagen i Aten:
"Gud har fastställt bestämda tider och gränser för folken."
Gud gjorde slut på det Brittiska imperiet. När jag var liten -
var kartan röd. Man kunde resa jorden runt på brittisk mark.
Solen gick aldrig ner i imperiet. Vad hände?
Vi lämnade Guds folk, Israel, åt sitt öde.
Gud sade: "Sköter ni inte om mitt folk, kan ni inte sköta om någon."
På fem år var det förbi med imperiet.
Det är ett tydligt exempel på Guds hand.
En annan princip i dessa profetior är:
folken döms enligt hur de ställer sig till Hans folk.
Det viktigaste för Honom är hur vi behandlar Hans folk.
På Gamla Testamentets tid betydde det Israel.
Nu betyder det också församlingen.
Gud dömer världens folk enligt -
hur de behandlar Hans folk.
Det första folket som dömdes så var Edom.
De dömdes enligt vad de gjorde mot Israel.
Det vi gör för Guds folk gör vi för Gud.
Jesus sade: "Det ni gjort för en av dessa mina minsta bröder -
det har ni gjort mot mig." Med bröder avsåg han kristna.
I Matteusevangeliet används ordet bröder om lärjungar.
Jesus sade: "Om du rör en av mina lärjungar, rör du vid mig."
Saulus av Tarsus lärde sig detta på vägen till Damaskus.
En röst sade: "Saul, Saul, varför förföljer du mig?"
"Vem är du, herre?" "Jag är Jesus från Nasaret."
Saulus sade inte: "Inte förföljer jag dig, jag förföljer kristna."
Han förstod att det man gör mot kristna, gör man mot Jesus.
Vad du gör mot Guds folk, gör du mot Gud.
De är Hans ögonstenar. Det är Guds känsligaste punkt.
Ögats iris är den känsligaste delen av kroppen.
Gud säger: "Om du rör Mitt folk, rör du Mig."
Guds folk finns bland världens alla folk.
Varje folk väljer sin attityd. På domens dag blir den avgörande.
När Gud kallade Abraham, sade Han:
"Jag ska välsigna dem som välsignar dig och -
förbanna den som förbannar dig."
Den principen kommer fram när en profet talar till andra folk.
Därför gäller de flesta profetiorna Israels grannländer.
De hade valt en attityd gentemot Israel.
En attityd som skulle kosta dem deras framtid.
Det finns mycket i Obadja. Vi ska återgå till översikten -
och gå igenom den.
Obadjas bok har två delar.
Verserna 1-14 handlar om domen av ett folk, Edom.
Verserna 15-21 handlar om domen över alla folk.
Det är en vision som vidgar sig.
Först ska vi se på Edom, som betyder "röd".
Staden består av röd sandsten som ni såg -
men namnet härrör sig inte från det.
Edom låg på Araba-dalens östra sida. Jag nämnde Bosra och Sela.
Sela eller Seirs berg var den stora klippan mitt i Petra.
Den var lätt att försvara.
Jag har besökt Hitlers Örnbo i Berchtesgaden.
Han byggde en granitborg på en bergstopp.
Det är en ointaglig plats. Man ser ända till München därifrån.
20 år senare begick Hitler självmord.
Människan vill bygga högt och brösta sig.
Det har man försökt sedan Babels dagar.
Nu tävlar man om att bygga den högsta skyskrapan.
Just nu är Sears Tower i Chicago högst.
I Asien planeras tre kilometerhöga skyskrapor -
i en jordbävningszon! Sådan är människans stolthet.
"Vi har världens högsta byggnad!" Jag har sett ritningarna.
Sedan kommer det nog en byggnad hög som en engelsk mil.
"Vi byggde den! Vi är störst!"
Det fanns stolthet i Edom. Jag ska återkomma till det.
Obadja sade: "Folken ska förstöra er."
Olikt vanliga tjuvar, tar de inte bara det som intresserar dem.
De tar allt.
Olikt vinbärgare som lämnar druvor efter sig -
ska dessa inte lämna något kvar.
Ni ska förödmjukas och störtas ner. Ni förlorar ert land, er status.
Gud hatar stolthet i människor. Den synden tar Gud hårt -
när människor tror för mycket om sig själva, att de är osårbara.
Det är som att inbjuda Gud att störta ner den människan.
Varför det?
Därför att Edom föraktade Israel.
Stoltheten har två sidor. Den ena är att man håller sig själv högt.
Den andra, att man samtidigt ser ner på andra.
Man kan inte upphöja sig själv utan att se ner på andra.
Om du lyfter upp dig själv, måste du trycka ner andra.
Edom i sin stolthet lyfte upp sig på Seirs berg -
och såg bokstavligen ner på Israel och föraktade det.
Hatet hade djupa rötter som så ofta i konflikter.
Konflikten i Nordirland går 300 år tillbaka.
Konflikten i Mellanöstern började med Isak och Ismael.
Ju närmare människorna står, desto mer kan de hata varandra.
Om man inte haft en nära kontakt, kan man inte hata på allvar.
Därför kan skilsmässor innebära mycket hat och förakt.
Edom är egentligen Esau.
Det är därför Edom betyder "röd". Esau hade rött hår.
Edomiterna är Esaus efterkommande. Ni minns Jakobs och Esaus gräl.
På basen av det förstår man Edoms stolthet och förakt.
De var Esaus efterkommande.
Esaus efterkommande hade bosatt sig på dalens östra sida -
och Jakobs efterkommande på västra sidan. Där blängde de på varandra.
Gud förbjöd Israel att inta fel attityd mot Edom.
I 5 Moseboken säger Gud:
"Behandla edomiterna rätt. Esau var Jakobs bror."
Gud befallde Israel att älska Edom som en bror.
Därför säger Obadja i sin profetia mot Edom:
"Du borde inte ha behandlat din bror på det viset."
Genast Davids rike började falla sönder, reste sig edomiterna.
Om någon anföll Jerusalem eller Israel -
om de så var filisteer, araber eller babylonier -
tvekade edomiterna inte att gå med i anfallet.
Särskilt babylonierna hade råa vanor.
Det fattade en baby i benen och krossade skallen mot en sten.
Edomiterna gick med i det.
Edomiterna eggade dem till sådana grymheter.
Århundraden av hat och avund kom ut.
Edomiterna gick med i filisteernas angrepp.
De gick med i arabernas och babyloniernas anfall.
De var ett svagt folk och färdiga att slå sig samman med starkare.
Ändå var de bröder, Jakob och Esau.
Gud dömde dem, därför att de inte älskade sin bror.
"Du borde inte tänka så om din broder Israel."
"Du drog nytta av deras svaghet och deras fienders anfall."
"Gud ska döma dig för det."
Hörde de vad Obadja sade?
Om de hörde det, tog de vara på det?
Den första delen handlar helt om Edom.
I mitten byter Obadja från tredje person till andra.
Han talar inte längre om Edom som "honom", utan som "du".
Det verkar som Obadja hade mod att resa till Petra -
och säga: "Ni borde inte ha gjort det här."
Inte att undra på att profeter dödades.
Av allt att döma for han till Edom och talade till dem.
Vad hände sedan med edomiterna?
På 600-talet f.Kr. anfölls de av araberna.
De måste fly till andra sidan dalen, till Negev-öknen.
Negev fick ett nytt namn, Idumeen, efter edomiterna.
De förlorade sin stad och bodde i öknen som herdar.
De skaffade sig rikedomar där.
Sedan en dag for en edomit, en efterkommande till Esau, till Rom -
och sade till Julius Ceasar: "Sälj Jerusalems tron åt mig."
Romarna sålde tronen till honom. Hans namn var Herodes.
Idumiten Herodes, edomiten. Nu var han kung över Israel!
Han sade: "Nu ska jag bygga ståtligare byggnader -
än nabateerna i min gamla hemstad Petra."
Det var då som templen i Petra höggs ur berget.
Därför byggde han upp templet på nytt och flera palats, som Massada.
Edomiten var nu judarnas kung!
När de vise männen frågade, var är judarnas nyfödde konung -
kan ni tänka er varför han blev så arg. "Ingen jude ska ta kronan!"
Han dödade alla pojkar i Betlehem.
Hans son Herodes dödade Johannes Döparen -
och Jesus hade inget att säga till honom under rättegången.
Hans sonson var Herodes som åts upp av maskar i Apostlagärningarna.
Hans barnbarnsbarn hette Agrippa.
Han dog barnlös år 100 e.Kr. och edomiterna försvann.
I dag finns det inte en enda edomit kvar.
Obadja såg det ske och sade att det skulle ske.
Grälet som började mellan Jakob och Esau nästan dödade Jesus.
Jesus själv stod inför en edomitisk domstol.
Gud dömer människor i sin tid.
Från Obadja tills edomiterna försvann gick det 910 år.
Gud dömer inte snabbt, men Han dömer.
En tysk poet skrev så här år 1653:
"Gottes Mühlen mahlen langsam, mahlen aber trefflich klein."
"Ob aus Langmut er sich säumet, bringt mit Schärf' er alles ein"
Ni förstod säkert! Här är översättningen:
"Guds kvarnar mal långsamt, men de mal mycket fint."
"Han väntar tåligt, men träffsäkert mal Han allt."
Gud är sen till vrede.
Han uppfyller Sina löften, om det så tar tusen år.
Var är Edom i dag? Borta.
Var är Israel i dag? Tillbaka i sitt land.
Tror man inte på Israels Gud, vet jag inte hur man kan förklara det.
Av Edoms dom såg Obadja att en dag ska alla folk dömas.
Israels Gud ska hålla räkenskap med alla folk -
särskilt för deras attityd gentemot Hans folk.
Obadja gör ett förvånande tillägg: en dag ska Israel erövra Edom.
Området hör till landet som Gud lovade åt Sitt folk.
En dag måste de få det.
Nu har det gått närmare 2500 år, och det har ännu inte hänt.
Löftet gällde den fruktbara halvmånen från Gaza till Eufrat.
Det omfattar också dessa trakter.
Han såg på förhand att ingen av Esaus hus skulle överleva.
Landets verkliga ägare skulle överta det en dag.
I de sista verserna 17-21 ser Obadja -
hur Israel expanderar norrut, till Efraim och Samarien -
söderut, till Negev, österut, till Edoms berg -
och västerut, till Medelhavet.
Han såg det och beskriver det som om det redan skett.
Vad har detta med oss att göra?
Det bor en Jakob och en Esau i oss alla.
Hebreerbrevet uppmanar kristna:
"Var inte som Esau, som sålde sin förstfödslorätt för ett mål mat."
Efteråt grät han. Han var full av ånger och samvetskval -
men han förmådde aldrig göra bättring.
Nya Testamentet uppmanar: "Var inte en Esau. Var en Jakob."
Jakob brottades med Gud, tills Gud förlamade honom.
Han fick välsignelsen. Från Jakob kom Guds folk, Israel.
Edomiterna har försvunnit.
Esau levde för nuet och omedelbart uppfyllande av sina fysiska behov.
För det förlorade han sin framtid.
Det var också Herodes attityd, när Jesus stod inför honom.
Han var färdig att ge halva riket åt en dansande flicka -
för en omedelbar njutning.
Flickan bad om Johannes Döparens huvud och fick det.
Det är Esau-syndromet.
Dagens Esau lever bara för denna världen.
De vill bara tillfredsställa sina lustar i nuet.
Det bor en Esau i oss alla. Släpp inte ut honom.
Var en Jakob. Mannen som krossades av Gud blev en furste.
Hans namn Israel finns nu åter på kartan efter 2000 år.
När Gud talar, håller Han Sitt ord.
Ibland måste man vänta på att löftena uppfylls.
Det gör oss otåliga. Du måste kanske vänta tusen år.
Gud håller Sina löften. Vi kan lita på Hans Ord.
Obadja är en av småprofeterna, men allt han sade ska ske.
Översättning: Heaven TV7 Sverige