VANA TESTAMENT AVANEB
KOGUJA David Pawson
Alustuseks väike mõistatusmäng.
Loen ette mõned tsitaadid ega ütle, kust need pärit on.
Kui olete etteloetud väidetega nõus, andke käega märku.
Kui olete eri meelt, hoidke käsi paigal.
"Põlvkonnad tulevad ja lähevad, aga maailm püsib muutumatu."
Kas keegi nõustub sellega? Pool tosinat kätt.
"Inimene pole loomast parem, sest elu on mõlemale mõttetu."
Keegi pole sama meelt.
"Parem rahulduda sellega, mis sul on, mitte pidavalt igatseda muud."
Sellega olete nõus.
"Töötegijal on või ei ole piisavalt söögipoolist,
kuid vähemalt on tal hea uni.
Rikkal aga on palju vara ja murelikult istub ta ööd läbi üleval."
Olete sama meelt?
"Ära ole liiga hea ega liiga tark - milleks end tappa?
Aga ära ole ka liiga halb ega rumal - milleks surra enneaegu?"
On siin mõte sees? Ei?
"Tuhande hulgast leidsin ühe mehe, keda austada, kuid ei ühtki naist."
Mitte keegi pole nõus?
"Kiired jooksjad ei võida alati võistlust ega julged mehed lahingut."
Sellega nõustute.
"Paiguta oma vara mitmesse, isegi paljudesse kohtadesse,
sest iial ei tea, kui halvasti sul elus minna võib."
Selles te pole päris kindlad.
Te pidanuks kõigega nõustuma, sest lugesin need Jumala Sõnast!
Lugesin need Koguja raamatust. Kõik need on otse Piiblist.
Ometigi ei nõustunud te umbes pooltega.
Üritan näidata, kuivõrd ohtlik on tekst väljaspool oma konteksti.
Piibli abil võib tõestada mida tahes, kui tekst kontekstist eraldada.
Tekst ilma kontekstita muutub teatavasti ettekäändeks.
Koguja on tõepoolest omapärane raamat Piiblis.
Probleem pole selle mõistmises - seda on vägagi lihtne mõista.
Probleem tekib sisuga nõustumisel, sest seal on kirjas uskumatuid asju.
See ei kõla sugugi Jumala Sõnana,
vaid pigem väikeste mõttesedelitena jõulukeeksis.
See on üsna sarnane stiil Lord Alfred Tennysoniga,
kelle 100. surma-aastapäeva eelmisel aastal tähistati (1992).
Noppisin välja mõned tema luulekatked:
"Parem olla armunud ja südamevalus kui üldse mitte armastada."
"Mehed erinevad üksteisest parimal juhul kui taevas ja maa,
kuid naised parimal ja halvimal juhul kui taevas ja põrgu."
"Võim unustab sureva kuninga."
"Teadmised tulevad, aga tarkus jääb."
"Õigel on õige järgida õiget, sest tarkus surub tagajärjed nurka."
Mis eristab Alfred Tennysoni ja Kogujat? Suurt midagi.
Tegelikult on Koguja raamat vägagi ajakohane.
See on tulvil "-isme".
Olen nende suhtes ettevaatlik.
Iga "-ism" lülitab mu ajus väikese ohutule põlema.
Tunnistan vaid kahte "-ismi": baptism ja evangelism.
Kõik ülejäänud võivad muutuda õõvastavateks kinnisideedeks.
Mõned "-ismid", mida Kogujast leidsin:
Fatalism. "See, mis juhtub, see juhtub."
Eksistentsialism.
"Ela hetkele. Keegi ei tea, mida tulevik toob."
Šovinism.
Lugesin just mõned näited.
Hedonism. "Ela naudingule. Söö, joo ja lõbutse."
Küünilisus. Seda leidub Kogujas palju
ja see kõlab väga tänapäevaselt, sest elame küünilisel ajastul.
Inimeste kohta ei usuta midagi head, ainult halba,
ning usutakse halbu motiive heade tegude taga.
Oleme väga küüniline rahvas.
Domineerib üldine pessimism, sünge elunägemus.
Koguja raamatut on omamoodi üsna masendav lugeda.
Siin on mees oma elu lõpusirgel - pettunud, illusioonideta ja lootusetu.
Ütlen "elu lõpusirgel", sest kirjapandu põhjal
on üsna lihtne arvata ära kirjutaja vanust.
Hiljuti rääkisime Ülemlaulust ja uurisime,
kui vana oli Saalomon seda kirjutades.
Selles ülistab ta armastust neiu vastu, olles ise üsna nooruke.
Õpetussõnade raamatus aga ütleb ta: "Poeg, ettevaatust naistega!"
Kui vana ta siis võis olla?
Keskeas, kuna ta üritas takistada oma poega
tegemast samu asju, mida ise oli korda saatnud.
Mäletan üht neiut oma emalt küsimas:
"Mida sa küll minu eas tegid, et mu pärast nõnda muretsed?"
Koguja raamatus ütleb Saalomon: "Mõtle oma Loojale nooruspäevil,
enne kui su hambad lagunevad, pilk tuhmub ja jalad tudisevad."
Kui vana ta on? Üsna oma elu lõpusirgel.
Ta vaatab elule tagasi ja on lohutamatult pettunud.
Illusioonid on purunenud ja ta on masendunud sellest,
mida oma eluga on teinud.
Mõtisklused siin raamatus on tema tähelepanekute kogum.
Kordub fraas: "Ma nägin. Ma nägin. Ma nägin."
Ta vaatles elu ja inimesi ning jõudis teatud järeldusteni,
mille on siia kirja pannud.
See ei tähenda sugugi, nagu näeks Jumal elu samamoodi kui Saalomon.
Seda on oluline mõista.
Seetõttu ei tohi Kogujat tsiteerida Jumala sõnadena.
Võiks ju küsida, miks Jumal selle üldse Piiblisse pani?
Siin raamatus annab Saalomon endale tiitli, heebrea k "qohelet".
Mida see tähendab?
Seda tõlgitakse nii "jutlustaja", "filosoof" kui "lektor".
Arvan, et lähim tõlge võiks olla "kõneleja".
Eriti just seetõttu,
et kasutame sama sõna alamkoja debattide eesistuja kohta.
Siin on tegemist vana mehega, kes on eesistujaks väitlustes,
mis toimuvad tema enda mõtetes.
Hea tava kohaselt annab ta võrdselt sõna nii poolt- kui vastuhäälele.
Ta kuulab ära nii negatiivse kui positiivse mõttekäigu.
Väitlus käib teemal: "Elu on elamist väärt."
Aga ta ei suuda otsustada,
kas ta enda elu on olnud elamist väärt või mitte.
Ta kuulab ära poolt- ja vastuargumente
ning püüab jõuda arusaamisele, kumb peale jääb.
Hirmus on jõuda elu lõpus sellise debatini,
sest meile on antud vaid üks elu.
Eilne on minevik, seda ei saa enam tagasi.
Kohutav on elu lõpus tõdeda, et elu on maha mängitud.
See selgitab keskeakriise meeste elus.
Tihti jõuavad nad oma eesmärkideni neljakümnendates.
Tipus olles vaatavad nad enda ümber ringi ja tajuvad ühtäkki tühjust.
Mis oli selle kõige mõte?
Paljud keskealised mehed püüavad otsast alata,
vahetades pereauto sportauto ja abikaasa trendika modelli vastu.
Nad otsekui hulluvad, tajudes, et midagi on vajaka jäänud.
Teise või kolmanda abielu kaudu püüavad nad elust kinni hoida,
pigistades sellest välja kõik võimaliku, enne kui see otsa saab.
See on väga levinud probleem.
Saalomon niisiis väitleb teemal, miks me siin oleme?
Mis on elu mõte? Kas elu on elamist väärt?
Kuidas elu parimal viisil kasutada?
See on ilmselt tähtsaim küsimus, mida inimene endale esitada saab.
On ju antud vaid üks elu.
Paljud paraku ei vaevugi seda küsimust esitama.
Nad lihtsalt toidavad keha, tegelelevad tööasjadega - eksisteerivad.
Kui kohutav on kulutada oma elu lihtsalt eksisteerimisele,
hoidmaks hinge keha sees.
Paljud nii elavad, olles vägagi keskendunud eksisteerimisele.
Aga mille nimel? Elu jätkumisel pole ju mõtet.
Vaatame esmalt selle debati negatiivset poolt.
"Kas olen elu ära raisanud? Mis see kõik üldse oli?"
Ta väide kõlab: "Tühisuste tühisus. Kõik on tühine."
Kahjuks on tegemist kehva tõlkega,
sest tänapäeva ing. k. sõna "tühisus" tähendab "edevust".
Paljudel autodel on päikesesirmi küljes "edevusepeegel".
Küllap olete märganud, kummal pool see tavaliselt on.
See pole muud kui "edevusepeegel".
"Tühisus" tähendabki "edevust", ei midagi muud.
Kuid vana-inglise keeles tähendas see "tühjust".
Ehk tegutsemist asjatult, mõttetult, kasutult.
Arvan, et ligilähedaseim tõlge on "mõttetu".
Saalomon ütleb oma elu lõpul:
"Mõttetu. Mõttetu. Kõik on olnud mõttetu."
Väga kurb kokkuvõte!
"Kasutu. Kasutu. Täiesti kasutu!"
Nii ütleb üks moderne tõlge.
Saalomoni eluolu võimaldas talle kõike, mida ta iganes ihaldas,
teha kõiki asju, mida iganes tahtis.
Kuningana oli tal võim teha kõike, mida süda igatses.
Lisaks oli tal ka suur varandus, ta oli erakordselt rikas mees.
Tal oli kõik, mida raha eest võis saada.
Ühtlasi oli ta kuulus. Kõike seda ihaldab enamik mehi.
Raha, võim, kuulsus - kõik, et leida elule mõtet,
muuta see elamisväärseks.
Saalomon oli põhjatult rikas ja nii kuulus, et Seeba kuninganna asus teele,
et temaga kohtuda ja näha, mis mees see selline on
ja kas poolgi kuuldust vastab tõele?
Saalomon ütleb, et on elus kõike proovinud,
esitades lausa tähelepanuväärse loetelu.
Kõigepealt uuris ta teadust, eelkõige põllumajandust.
Ta tegeles tõuaretusega.
Ta võttis asja tõsiselt ja tulemuseks oli suurepärane tõukari.
Kuid see ei pakkunud talle rahuldust.
Tema huvi püsis vaid seni, kuni tulemus oli käes.
Seejärel pöördus ta kunsti poole. Esmalt muusika.
Muusikaarmastuse päris ta loomulikult oma isalt.
Ta pühendus muusikale,
õppides erinevaid pille ja tuues kuningakotta orkestrante.
Kuid seegi muutus tüütavaks. Siis hakkas ta tegelema arhitektuuriga,
ehitamaks suuri hooneid, mis jäävad kauaks püsima.
Igati rahuldustpakkuv!
Kuigi ka ehitusvigadega tuleb hiljem silmitsi seista.
Seejärel hakkas Saalomon maale koguma ja rajas galeriisid.
See läks maksma terve varanduse, aga need kõik kuulusid nüüd talle.
Kuid seegi muutus igavaks ja siis sukeldus ta meelelahutusse.
Televiisorit tol ajal polnud ja seetõttu kutsuti kohale näitlejad,
kes etendasid regulaarselt komöödiaid.
Nõnda sai Saalomon õhtuti enne magamaminekut südamest naerda.
Esiplaanile tõusid naer ja komöödia.
"Et saaks südamest naerda! Selleks elu ongi!"
Kõlab teilegi tuttavalt? Saalomon tegi proovi.
Kõik oli tore, kuniks nalja jätkus, kuid see ei jäänud kestma.
Siis siirdus ta ärimaailma ja osutus kõvaks ärimeheks.
Ta mõistis peagi, et oskas hästi raha teha, rohkem kui iial vajas.
Ometi ei pakkunud seegi talle rahuldust.
Edasi sukeldus ta naudingutesse ja seda harjumuspärasel viisil -
piduroad, alkohol ja naised.
Enda sõnul läks ta kõigi kolmega "põhjani välja".
Aga tühjusetunne ei kadunud kuhugi. Siis pöördus ta filosoofia poole.
Ta ostis suure raamatukogu ja otsis kõikjalt tarkuseraamatuid.
Palju tarkusekirjandust hankis ta Egiptusest.
Ta täitis oma raamatukogu tarkuse- kirjandusega, uuris kõiki suurmehi.
Ja tõdes lõpuks: "Raamatute kirjutamisele ei tulegi lõppu.
Võimatu on kõike lugeda."
Kõik need asjad valmistasid talle pettumuse.
Need küll kannustasid tegutsema, kui ei toonud rahuldust.
Paljud neist asjadest pole sugugi väärad,
aga kui neist saab elu ainueesmärk, veavad nad alt
ega anna elule mõtet.
Kas me ei peaks siinkohal tähelepanelikud olema?
Selles on midagi väga tänapäevast.
Saalomon ütleb: "Proovisin seda kõike ja see oli mõttetu."
Kui oled leidnud tõelise elu, võid kõike seda rõõmsalt nautida!
Aga kui püüad nendes elu mõtet leida...
Probleem on ka selles, et inimene vananeb
ega suuda enam teha asju, mida tegi varasemalt.
Või siis lihtsalt väsib nendest ära.
Elame kiirajastul, kus inimene ajab pidevalt midagi uut taga.
Suurima osakonna raamatupoodides hõlmavad kokaraamatud.
Üritatakse endale leida mõnda uut gastronoomilist kogemust -
ühel õhtul tai restoran, teisel hiina, kolmandal india.
Justkui yorkshire-puding meile ühtäkki enam ei kõlbagi?!
Pidevalt otsime uusi kogemusi, mis meid kuidagimoodi innustaks.
Nagu suudaks kogu maailma roogade maitsekogemus meid rahuldada.
Kurb on näha inimesi niimoodi elu mõtet otsimas,
selle asemel, et leida õige elu mõte,
suutmaks seejärel nautida kõike õigel moel.
Aga kui kõik muu asub esikohale,
ütleb Saalomon selle kohta "vaimu närimine" ja meie - "tühi töö",
sest inimesele nendest ei piisa.
Kas on võimalik seletada, miks ta oma otsinguil läbi kukkus?
On küll. Ta nägemine oli piiratud.
Ta oli kõike väga palju uurinud, samas väga vähe näinud.
Piiratud nägemisega näeb vaid üht osa, mitte tervikut.
Just selline nägemine oli Saalomonil ja see piiras teda kahel viisil.
Esiteks - ta nägi vaid seda, mis oli päikese all.
Tema lemmikfraas kõlab: "Nägin päikese all..."
Kui sa aga kunagi ei tõsta silmi päikesest ülespoole
ja näed vaid seda, mis on päikese all, ei suuda sa iial tabada elu mõtet.
Õnnetuimad inimesed, keda abikaasaga hiljuti kohtasime,
olid Costa del Solil.
Paar, kellel oli olnud tore puhkus Hispaanias
ja kes seejärel müüsid siin kõik ära
ja asusid pensionipõlve veetma päikese alla.
Ega päikese all palju teha ole.
Pole ime, et Eldorado oli tõsine läbikukkumine,
sest elu seal ongi läbikukkumine.
Seesama õnnetu paar ei saa nüüd oma villat müüdud
ja neil pole raha tagasitulekuks. Nad on päikese all ummikseisus.
Elu ei saa veeta päikese all. Vaja on kõrgemat perspektiivi.
Kui näed vaid seda, mis on päikese all, ei taipa sa elu mõtet.
Saalomoni teine piiratus oli, et ta nägi vaid siinpoolselt elu.
Kordagi ei maini ta teispoolsust.
Kui su nägemisvõime piirdub selle maailma ja selle eluga,
ei suuda sa iial mõista, mida elu tegelikult tähendab
või mis muudab selle elamisväärseks.
Vaja on Jumala perspektiivi väljaspool mainitud piiranguid.
Aja- ja ruumipiirangud annavad elule liiga kitsa vaatenurga.
Alles siis, kui hakkad nägema elu taeva all, taeva perspektiivist,
ja näed maist elu igavese elu valgusel,
hakkad üldse taipama elu mõtet.
Saalomonil aga oli piiratud elunägemus ja see viis ta negatiivse mõttelaadini.
Kuna meie elame teadusajastul,
oleme omandanud elule teadusliku vaatenurga.
Kuid teadus paraku uurib vaid praegust maailma, praegust elu.
Teadusajastul on samasugune piiratud nägemine kui oli Saalomonil.
Meid kõiki on selles vaimus kasvatatud, me kõik kannatame selle all.
Me ei suuda näha kaugemale.
Tuleks seista eemal ja vaadata elule väljaspoolt,
nägemaks seda õigel viisil.
Jumal on väljaspool, Tema näeb õigesti.
On huvitav märkida,
et alati, kui Saalomon toob teemadesse sisse Jumala,
muutub ta optimistlikuks.
Kuid alati, kui ta piirdub vaid inimliku eluvaatlusega,
jättes Jumala täiesti välja,
vaadeldes vaid inimeste tegemisi päikese all,
masendub ta üha enam.
Aga niipea, kui ta kaasab Jumala, hakkab ta muutuma positiivseks
ja näeb elu teistsugusest vaatenurgast.
Koguja raamatus on kaks peatükki,
kus Jumal otseselt teemasse siseneb ja elu võtab teise värvi.
Esmalt 3. peatükk.
See on tuntuim ja enim tsiteeritud osa.
Kõik teavad seda: "Aeg teha seda ja aeg teha teist..."
Melvin Brag pani oma viimasele teosele pealkirjaks "Aeg tantsida".
Otseselt selle peatüki eeskujul.
Hämmastav, kui mitmed autorid
on kasutanud sedasama fraasi Koguja 3 peatükist
mõne oma romaani või filmi tarbeks.
Muide, see on ainus osa Kogujast,
mida enamus oskab tsiteerida.
See on vägagi oluline osa, kuid paraku ei tsiteerita seda terviklikult.
Tegemist on luulega - rütmiliselt kõlava luuletusega aja-teemal.
Kuid tähtsaim koht selles on peale luuleridu, kui algab proosa osa.
Selles öeldakse, et Jumal määrab meie ajad.
"Meie ajad on Tema kätes."
Kui usud, et su elu on Jumala kätes
ja et Tema teab, millal on sul õige aeg tantsida või õige aeg nutta,
siis sinu elus toimuvad sündmused pole juhus.
Need on Jumala valik sinu jaoks.
Tema joonistab su elumustri.
Seetõttu polegi elu kui üks suur piknik või õnneulm algusest lõpuni.
See oleks meile halb.
Kui meie tunded oleksid pidevalt samal nivool, polekski meil tundeid.
Olete selle üle mõelnud?
Vaid seetõttu, et on madalseise, on ka kõrghetki.
Kui tunded ei võnguks, polekski tundeid.
Tänu Jumalale tunnete eest!
Vahel võiks tantsida, aga vahel sugugi mitte.
On aeg suudelda ja aeg lõpetada.
Kirjutasin aja-teemalise laulu, kohe ka laulame seda.
Viis on tuttav, kõik saavad kaasa laulda.
See räägib ajast, kuid algab-lõpeb samal viisil kui Koguja 3. ptk
ehk Jumalaga, kes määrab sulle aja liikuda läbi mingi kogemuse.
Kas pole tore mõelda, et kui sinuga midagi toimub
ja kuna su elu on Jumala kätes, siis toimub sinuga igati õige asi.
See pole fatalism, mis usub umbisikulisse saatusesse,
millele keegi ei saa vastu seista.
Siin on tegemist Jumala vaba valikuga selles osas,
mida Ta sulle juhtuda lubab.
Ta varieerib asju su elus, et Tema eesmärk täituks.
Laulame koos!
"Jumal on suveräänne, määrab ajad, sünniaja, surmaaja,
aja istutada, aja vilja korjata, aja tappa, aja terveneda,
aja lõhkuda, aja ehitada, aja kurbusele, aja rõõmule,
aja murele, aja tantsule, aja suudelda, aja lõpetada,
aja leida, aja kaotada, aja säästa, aja kulutada,
aja kiskuda maha, aja parandada, aja vaikusele, aja jutule,
aja armastusele, aja vihale, aja võitlusele, aja rahule.
Pea siis lusti, aga jäta meelde: Jumal on suveräänne, Tema määrab."
Seepärast Piibel tõdeb, et kui teed tulevikuplaane,
ütle alati: "Kui Jumal lubab."
Mu isa lisas kirja kirjutades sulgudesse alati DV.
Ladina keeles on see "Deo velenti" ehk "kui Jumal lubab".
Igasse kirja lisas ta DV.
"Tulen su juurde järgmisel nädalal (DV)."
Nõnda teeb inimene, kes teab, et meie ajad on Jumala kätes.
Su enda plaanid võivad liiva joosta,
kuid Jumalal on sinu jaoks teistsugused plaanid.
See on positiivne teadmine,
mitte sugugi fatalism stiilis: "Juhtub see, mis juhtuma peab".
Sest Jumal võib oma plaane muuta.
Pole kahtlustki, et Jumalgi muudab meelt.
Ta võib kahetseda. Piibel ütleb nii.
Ta toimib vastastikku meie suhtumisega Temasse
ja kui meie muutume, muutub ka Tema.
Kui meie kahetseme, kahetseb ka Tema.
On inimesi, näiteks Mooses, kes on pannud Jumala meelt muutma.
Jumal pole mingi mehaaniline jõud.
Ta on isik, kes suhtleb meiega.
Ja kui meie Temaga vastastikku suhtleme,
võib Ta aegu muuta.
Ta võib anda sulle tantsuaja, kuigi ise kartsid nutu-aega.
Või vastupidi.
Selles peatükis on Jumal teemasse kaasatud
ja asjad muutuvad positiivseks.
Saalomon tajub elumustri olemasolu.
Jumal suudab selle kujundada ja hoolitseb selle eest,
et Tema eesmärgid inimese elus täituksid.
Üks mu isa lemmiklause oli:
"Elu on piisavalt pikk elamaks Jumala eesmärgi kohaselt,
kuid liiga lühike, et raisata ühtki hetke."
Sama mõte on Koguja 3. peatükis.
Meie aeg on Tema kätes.
Tema otsustab. Mitte meelevaldsel ettemääratud viisil,
vaid selle alusel, mis on meile parim järgnevatel aegadel.
Järgneval eluetapil.
Imeline, et on keegi, kes meie eest nõnda hoolitseb!
Nii teame, et kui järgnev teeosa ongi vaevaline ja kurvastav,
siis Tema on otsustanud, et nii on meile hea.
Tema on selle esile kutsunud ja seega viib meid sellest läbi.
Ning meie iseloomu lihvitakse meie tulevaste õnnistuse jaoks.
See annab tulevase ajastu õnnele täiesti teise vaatenurga.
Siinne maailm on lühiajaline ja kaduv.
Mul on teooria, miks nii on.
Kui olin 20, hõlmas üks aasta 1/20 mu mälust.
Kui olin 40, hõlmas üks aasta 1/40 mu mälust.
Kui olin 60, oli üks aasta 1/60 mu mälust.
Lähiajal saan 63, nii et üks aasta hõlmab 1/63 mu mälust.
Mu teooria on, et elu surutakse meie mälus kokku
ning aeg näib mööduvat üha kiiremini ja kiiremini.
Näib, kui oleks eelmise aasta salvestused olnud alles eile,
kuigi vahepeal olen siin saalis pidanud kaks meestekonverentsi.
Elu kihutab edasi, kuid meil on ees terve igavik
nautida seda, mida oleme õppinud maises elus.
Terve igavik nautida Jumala häid asju, ilma mingi takistuseta.
Maisel elul on mõte sees.
Teine peatükk, kus Jumala lähedalolu on ilmselge, on ptk 12.
Peatükk 12 on ettelugemist väärt,
sest selle on kirja pannud mees vanas eas.
Tahan selle ette lugeda, sest siin on vanaduse kohta hea kirjeldus.
Kuna minulgi on juba üks jalg haua äärel ja teine banaani koorel,
on see hea lugemisvara.
Alustan 11. ptk 9. salmist, sest... Kui tülikas on see nummerdamine!
Oleks meil ometi Piibel ilma numbriteta!
Siis tuleks Piiblit hästi tunda.
Alustan 11. ptk 7. salmist.
"Kui imeline on olla elus!
Kui inimene elab vanaks, rõõmustagu ta igast oma elupäevast,
kuid samas ärgu unustagu, et igavik on palju pikem.
Ja et sellega võrreldes on siin ilmas kõik tulutu.
Noor mees! Imeline on olla noor! Naudi sellest igat hetke.
Tee kõike, mida igatsed ja võta kõik vastu,
kuid pea meeles, et annad Jumalale vastust kõige tehtu eest.
Saada eemale mure ja valu, kuid tea,
et nooruk, kel terve elu ees, võib teha tõsiseid vigu.
Ära lase nooruse võludel panna end unustama oma Loojat.
Austa Teda oma noorusepäevil, enne kui karmid ajad saabuvad
ja sa lakkad elu nautimast.
Liiga hilja on Teda meenutada siis,
kui päike, valgus, kuu ja tähed on ähmased su silmis
ning pilvedes pole enam hõbedaviirge.
Tuleb aeg, mil su elatanud liikmed tudisevad,
tugevad jalad muutuvad nõrgaks ja hammaste rida hõreneb pidevalt.
Pimedus võib katta su silmad.
Siis suled süües kramplikult oma huuled, sest hambaid on hõredalt.
Siis ärkad hommikuti juba esimese linnuhääle kõlades,
kuid ise oled kurt ja su hääl on kaotanud jõu.
Siis kardad sa kõrgust, kardad kukkuda.
Hallipäine vanur, kes end elurajal edasi veab.
Ilma seksuaalse ihata seisad siis surmauksel
ja lähened igavesele kodule koos leinajatega.
Jah! Pea meeles oma Loojat noores eas, enne kui elu hõbeköis katkeb
ja kuldkauss puruneb, kruus allikal kildudeks kukub,
kaevuratas laguneb, sest põrm saab jälle mulda, nõnda kui ta on olnud
ja vaim naaseb Jumala juurde, kes tema on andnud.
Tühisuste tühisus," ütleb Koguja, "kõik on tühine!"
Kuid kuna Koguja oli tark, andis ta oma teadmised inimestele edasi.
Ta kogus kokku õpetussõnu, sest ta polnud lihtsalt tark mees,
vaid oli ka hea õpetaja.
Ta mitte ainult ei õpetanud inimestele oma teadmisi,
vaid tegi seda haaraval moel.
"Targa mehe sõnad on kui kuld ja õhutavad tegudele,
need toovad esile tähtsaid tõdesid.
Tark on see õpilane, kes teeb õpetaja sõnade järgi.
Kuid ettevaatust, mu poeg - arvamustel ei tule lõppu.
Nende uurimine on lõputu tegevus. Ja väga kurnav.
Selline on minu kokkuvõte:
karda Jumalat ja täida Tema käske, sest see on inimese ainus kohustus.
Jumal mõistab kohut kõigi meie tegude üle,
ka kõigi salajaste tegude üle, nii heade kui halbade."
Milline sõnum noortele inimestele!
Pange tähele, mida Koguja ütleb.
Esmalt ütleb ta: "Pea meeles Jumalat!",
mööndes sellega, et ta ise unustas Jumala.
Seetõttu ei mainitagi Ülemlaulus kordagi Jumalat.
Kui ta oli noor ja kõrvuni armunud, unustas ta Jumala täiesti
ja mõtles vaid kallima peale.
Nüüd ütleb ta noortele: "Pidage Jumalat meeles oma noorusepäevil,
enne kui on liiga hilja."
Teiseks ütleb ta: "Karda Jumalat."
Mitte ainult, et pea Jumalat meeles, vaid ka karda Teda.
Piibli tarkusekirjandus rõhutab: Jumala kartus on tarkuse algus.
Piibel ei tee sind nutikaks, aga teeb targaks.
Nutikas võib teenida rohkem raha, aga tark võidab elust rohkem.
Kas oleksid pigem nutikas või tark?
Esimesi samme tarkuseteel
on karta Jumalat rohkem kui midagi muud.
Mida kõike inimesed ei karda!
AIDSi, töökoha kaotust jne - igasuguseid asju.
Kuid kui kardad Jumalat, ei karda sa enam kedagi ega midagi muud.
Jumalakartus on suur kartus. Suur kartus eemaldab väikesed.
Miks Teda karta? Sest Ta pärib meilt aru,
mida oleme teinud eluga, mille Ta meile kinkis.
Hirm kuulda Temalt sõnu: "Oled elu ära raisanud" on eluterve hirm.
Jumalakartus on ülioluline. See on tähtsamaid motiive elada õigesti.
Olen saanud hämmastavalt palju kommentaare oma põrgu-raamatu kohta.
Elame ajastul, mil isegi osa koguduse inimesi
ei taha põrgust midagi kuulda.
Ometi ütles Jeesus just uuestisündinud usklikele:
"Ärge kartke neid, kes võivad tappa teie keha,
vaid Teda, kes võib teie keha ja hinge põrgusse visata."
Inimesed kogudusest väljaspool ei karda Jumalat seepärast,
et inimesed koguduseski ei karda Teda.
Hirm on nakkav. Aga kui inimesed siseringis ei karda Jumalat,
siis veel vähem väljaspool.
Arvatakse, et Ta on leebe vanamees, kes ei tee kärbselegi liiga.
Absoluutselt vale!
Niisiis - pea meeles Jumalat, karda Teda ja kuuletu Talle.
Viibisin ühe miljonäri kodus Dallases, Texases.
Pereisa oli ostnud tütrele kooliskäimise tarbeks Toyota.
Tüdruk oli sellega sõitnud 1,5 aastat.
Olin ühe vahejuhtumi tunnistajaks,
kui neiu saabus koju teatega, et auto oli katki läinud.
Ühtäkki, keset teed.
Isa saatis mehaaniku asja uurima.
Too helistas neiu isale ja kuulsin isa tütrelt küsimas:
"Kas oled autole õli lisanud?"
"Õli? Sa pole seda maininud. Olen vaid bensiini tankinud."
Poolteist aastat oli ta selle autoga sõitnud
ega olnud kordagi uurinud kindalaekas lebanud instruktsioone.
Ta polnud vaevunud neid lugema.
Nii rikkuski ta mootori ära.
Isa võttis Toyota esindusega ühendust ja talle lubati tasuta uus mootor anda.
Ta muidugi rääkis kõikidele sõpradele sellest toredast abist
ja nii sai Toyota vastutasuks tasuta reklaami.
Neiu suhtumine autosse oli jabur.
Tuliuus auto - aga tema eiras täielikult tootja juhtnööre,
nii et poolteist aastat hiljem oli auto läbi.
Inimesed on samavõrd rumalad, jättes Valmistaja juhtnöörid riiulile.
Pea meeles Jumalat. Karda Teda. Uuri Tema antud elujuhtnööre.
Arvan, et seepärast ongi Koguja raamat Piiblisse kaasatud:
see räägib, kuhu välja jõuad, kui eirad Tema õpetust eluks.
Kui sa ei mõista elu mõtet igavese elu taevasest vaatenurgast,
lõpetadki pettunud ja masendunud inimesena, kes ütleb:
"Kõik on olnud mõttetu! Kuhu see on mind välja viinud?
Kui suren, unustavad inimesed mu otsemaid
ja jäljetult kaovad need 50-60-70 aastat, mil siin elasin."
Kristlased seda tunnet ei jaga.
Nad teavad, et mida iganes nad teevad Issandas,
see pole asjata vaev.
Sel on igavikuline tagajärg nii heas kui halvas.
Igal hetkel võivad meile juhtuda asjad, mis jäävad kestma igavesti.
Kaalul on igavik!
Seepärast Koguja ongi Piiblis.
Aastaid tagasi pidasin jutluseid Koguja raamatu teemal.
Selle käigus tuli rohkem inimesi usule kui ühegi muu jutlustesarja jooksul.
Ma poleks osanud Kogujat tõhusaks evangeliseerimise sõnumiks pidada.
Isegi juute tuli usule.
Jutlustesarja käigus helistati mulle teatega:
"Chuck Colson on Inglismaal."
Too Watergate-mees, kes oli seotud Nixoni afääriga.
"Ta otsib võimalust, et täna õhtul tunnistust anda.
Võib ta sinu kogudusse tulla?" - "Muidugi."
Siis tekkis minus siseheitlus.
Olin ju ette valmistanud Koguja 5. osa.
Miks peaksin ära jätma Jumala Sõna edastamise vaid seetõttu,
et keegi staar on tulnud üle Atlandi ja tahab tunnistada?
Otsustasin jutluse kasuks Koguja 5. ptk põhjal.
Seejärel teatasin külalisest Chuck Colsonist, Watergate-mehest.
Too tõusis ja ütles:
"Ma ei peagi tunnistama. Te just kuulsite seda.
See 5. peatükk Kogujast kirjeldab minu elu."
Ta võttis peatüki salm-salmilt läbi, selgitades,
kuidas ta oli oma elu Nixoni alluvuses ära raisanud.
Eriti kõneks salm oli: "Vaata ette, mida ütled. Iga sõna salvestatakse."
Selles on Koguja 5. ptk tuum.
Jumal ju teab su sõnu samavõrd kui su tegusid,
samuti su mõtteid ja tundeid. Too õhtu jäi mulle hästi meelde.
Jumal õpetab meid Piiblis positiivsel moel, kuidas elada.
Ja samas negatiivsel moel, kuidas mitte elada.
Ta annab meile mõlemaid näiteid.
Tekib terviklik pilt.
Koguja on enamjaolt negatiivne: "Vaata, et sina nii ei lõpeta!
Kui jätad Jumala välja ja unustad Ta;
ei karda Teda ega ela Tema juhtnööride kohaselt,
lõpetad elu tühjustundega hinges."
Kas tahad sellist lõppu? Või tahad Jumala teid?
Et saaksid lõpus öelda: "Tänu Jumalale!"
Mäletan üht prohveteeringut enda kohta, otsest sõna Issandalt:
"Mu poeg, tahan, et elaksid ja töötaksid nii,
et kui kord kohtud minuga, ütled: "Issand, me saime hakkama!""
Issand, me saime hakkama! Siis on elu elamist väärt. Aamen.
Tõlge: Mairi Sepp