VANHA TESTAMENTTI AVAUTUU
LAULUJEN LAULU
Aluksi voi ihmetellä, miksi Laulujen laulu on Raamatussa.
Sitä ei opetettu pyhäkoulussa.
Kirjassa ei viitata hengellisyyteen.
Siinä ei mainita pelastusta, rukousta, taivasta eikä Jumalaa.
Vanhassa testamentissa on kaksi, kirjaa joissa ei mainita Jumalaa.
Molemmat ovat romansseja. Toinen on Esterin kirja.
Laulujen laulussa ei viitata hengellisyyteen eikä Jumalaan.
Aluksi kartoin sitä saarnoissani. En tiennyt, miten suhtautua siihen.
En varmasti ole ainoa. Aloitetaan kirjan nimestä: Laulujen laulu.
Heprean kielestä puuttuvat adjektiivit.
Ei voi sanoa: "Tämä on ihanista ihanin laulu."
Ei sanota: "upein laulu". Sanotaan: "Laulujen laulu."
Ei sanota: "Korkein Kuningas". Sanotaan: "Kuningasten Kuningas."
Ei: "suurin Herra", vaan "Herrojen Herra."
"Laulujen laulu" merkitsee: "paras laulu".
Miksi se on Raamatussa?
Se on epähengellinen ja sensuelli.
Se hivelee kaikkia viittä aistiamme.
Voi haistaa omenat, rusinat ja kukat. Voimme maistaa hedelmät.
Lisäksi kosketetaan kuulo-, näkö- ja tuntoaistia.
Laulu on sensuelli ja aisteja hivelevä.
Nuoren naisen ja miehen ruumista kuvaillaan tarkasti.
Kerronta on intiimiä ja jopa kiihottavaa.
Kuten sanottu, tästä ei puhuttu pyhäkoulussa.
Aloin kiinnostua siitä jokseenkin äänenmurrokseni aikoihin.
Ystävänpäiväkin on sopivasti parin päivän päästä.
Vuosiin en tiennyt, miten suhtautuisin kirjaan. Se aiheutti syyllisyyttä.
Hankin itselleni monta Laulujen laulun selitysteosta.
Halusin ymmärtää sitä. Se vain lisäsi syyllisyydentunnettani.
Tuntui, että se on kirjoitettu salaisella koodilla.
Selitysteoksissa annettiin toinen toistaan ihmeellisempiä tulkintoja.
Eräässä selitysteoksessa puitiin erästä Laul. l. 1:n jaeta.
Neito sanoo: "Rakkaani lepää rintojeni välissä."
Selitysteoksen mukaan se merkitsee: Vanhan ja Uuden testamentin välissä.
Muistan ajatelleeni: "Apua! Olen maailman lihallisin kristitty!"
Vanha ja Uusi testamentti ovat viimeinen asia, jota minä ajattelen.
Luulin, että kirjan tehtävä oli koetella, -
olemmeko hengellisiä vai lihallisia.
Niinpä jätin sen visusti rauhaan.
Kuulin, että rabbit pitävät sitä hyvin pyhänä kirjana.
Jotkut rabbit jopa riisuivat kenkänsä lukiessaan sitä.
Minusta se tuntui hyvin erikoiselta.
Mitä sen kanssa siis tehdään?
Ensinnäkin haluan sanoa, että se ei ole allegoria.
Allegoria on fiktiivinen tarina, jonka joku on sepittänyt -
ja johon hän on sisällyttänyt kätketyn sanoman.
Asiat eivät ole sitä, miltä ne pinnalta katsoen näyttävät.
John Bunyanin Kristityn vaellus on hyvä esimerkki.
Siinä on talo nimeltään Kaunis ja kukkula nimeltään Vaikeus.
Se vaikuttaa epätodelliselta. Gulliverin retket on toinen allegoria.
Erään anglikaanipastorin mukaan Nalle Puh on ekumeeninen allegoria.
Nalle Puh on anglikaani, pieniaivoinen karhu, joka on kaiken keskipiste.
Nasu on metodisti, joka aina roikkuu Nalle Puhin kannoilla.
Tikru on helluntailainen, -
joka hyppii ja säikyttelee ihmisiä oudoilla äänillä.
He kuuluvat Risto Reippaalle eli Kristukselle.
He päättyvät lumottuun paikkaan hänen kanssaan.
Allegoria on fiktiivinen tarina, jolla on kätketty merkitys.
Sillä tavalla monet ovat tulkinneet Laulujen laulua.
Ongelma on, että tulkintoja on niin monta kuin tulkitsijaakin.
Jokainen näkee, mitä haluaa. Se ei tyydyttänyt minua.
Emme hyväksy tekstin alkuperäistä yksinkertaista merkitystä, -
koska se saa meidät vaivautumaan.
Olemme kreikkalaisen ajattelun läpitunkemia.
Kreikkalaiset jakoivat elämän hengelliseen ja fyysiseen, -
pyhään ja maalliseen.
Kreikkalaisista tuli näin joko hyvin hengellisiä tai hyvin fyysisiä.
He olivat joko hedonistisia tai esteettisiä.
Heprealaiset uskoivat, että Jumala loi fyysisen ja hengellisen maailman.
Toisin kuin kreikkalaiset, heprealaiset pitivät fyysistä maailmaa hyvänä.
Jos hyvä Jumala loi materiaalisen maailman, -
materiaaliset asiat ovat hyviä.
Jumala loi miehen ja naisen. Hän teki rakastumisesta mahdollista.
Emme siis puhu allegoriasta, vaan vahvistuksesta.
Keskellä Raamattua Jumala vahvistaa miehen ja naisen välisen rakkauden.
Hän sanoo: "Minä tein sen, minä aivoittelin sen."
Vihollinen levittää valhetta, jonka mukaan Jumala vastustaa seksiä -
ja saatana on sen puolella. Totuus on päinvastainen.
Jumala loi seksin ja saatana tuhoaa sitä. Se on totuus.
Se on ihmisten välisen rakkauden vahvistus.
Sana sanoo: "Älä kutsu epäpuhtaaksi sitä, minkä Jumala on puhdistanut."
Se soveltuu erityisesti tähän.
Kun siunasin aviopareja, luin aina Laulujen laulusta kappaleen -
ja kehotin heitä lukemaan loput häämatkallaan.
Eräs pariskunta sanoi tuntemalleni pastorille:
"Ette voi lukea sitä kirkossa!" Silti teksti on Raamatussa.
Onko Laulujen laulu vain seksuaalisuuden vahvistus?
Ei. Se on myös analogia.
Se ei ole allegoria, vaan analogia. Selitän niiden eron.
Allegoria on fiktiivinen tarina, jossa on kätketty merkitys.
Analogia on fakta, jota verrataan toiseen faktaan.
Kirja on romanssi alusta loppuun. Se on rakkauskertomus.
Se on rakkauskirje sinulle joltakulta, -
joka rakastaa sinua enemmän kuin kukaan toinen.
Muuton yhteydessä löysimme kirjeitä seurusteluajaltamme.
Luin yhden kirjoittamani kirjeen ja kauhistuin.
Kuinka keskivertoälykäs mies saattoi kirjoittaa moista hölynpölyä?
Kirjoititko kirjekuoren taakse koskaan kirjainyhdistelmää SRS?
Se tarkoittaa: suljettu rakastavin suudelmin.
Poika sanoi suutelevansa kuorta, -
koska hän tiesi tyttöystävänsä huulten koskeneen sitä.
Tyttö punastui. Hän kostutti liimapinnan koiran kuonolla.
Romantiikka haihtui tyystin.
Rakkauskirjeemme olivat hajoamassa osiin.
Ei, me emme menneet naimisiin 300 vuotta sitten.
Luemme rakkauskirjeitä yhä uudelleen.
Pidin kirjeitä rintataskussa armeijassa ja luin niitä tilaisuuden tullen.
En tee niin ikkunallisille kirjekuorille, -
etenkin jos ne ovat verotoimistosta.
Rakkauskirjeen lukee yhä uudestaan.
Sulkekaa Raamattunne ja katsokaa reunasta, mikä kohta on likainen.
Laulujen laulu on rakkauskirje. Sitä pitää kohdella sellaisena.
Se kertoo, miten Jumala lähti etsimään morsianta Pojalleen.
Siitä siinä on kyse. Se päättyy häihin.
Se on rakkauskertomus Raamatun keskellä.
Romanssi on avain todellisuuteen. Sitä tämä kirja haluaa sanoa.
Analogia on sitä, kun kahta tosiasiaa verrataan keskenään.
Jeesus käytti aina analogioita. "Taivasten valtakunta on kuin..."
"Taivasten valtakunta on tämän tai tuon kaltainen."
Hän sanoo, että tuleva on tuntemanne kaltainen.
Laulujen laulun analogia on yksinkertainen.
Miehen ja naisen välinen rakkaus -
on samanlainen kuin Jumalan ja ihmisen välinen rakkaus.
Rakkaus on universaalia.
Lauluista 75 % kertoo pojan ja tytön välisestä rakkaudesta.
Se on yleisin laulujen aihe ja yhteinen kokemuksemme.
Raamatun mukaan suhteesi Herraan voi olla sen kaltainen.
Voit sanoa Jumalasta: "Rakkaani on minun ja minä olen Hänen."
Siitä tässä on kyse.
Käytämme sitä analogiana. Se on tosiasia, joka kuvaa toista tosiasiaa.
Se oli todellinen tosiasia, ja sen on kirjoittanut Salomo.
Salomon äiti oli Batseba.
Salomo peri isältään kruunun, palatsin, kitaran -
ja kyvyn sepittää sanoituksia.
Kuningasten kirjojen mukaan hän kirjoitti 1005 laulua.
Raamatussa niistä on puolisen tusinaa.
Mitä 999 muulle laululle tapahtui? Minulla on siitä teoria.
Ottakaa tai jättäkää.
Pyhäkoulussa opetettiin, että Salomo oli Vanhan testamentin viisain mies.
Vasta paljon myöhemmin minulle selvisi, että hänellä oli 700 vaimoa, -
300 jalkavaimoa ja 700 anoppia. Kuulostaako se viisaalta?
Lisäksi Salomo oli tyypillinen mies.
Hänellä oli paljon viisautta muille mutta ei juurikaan itselleen.
Hän saarnasi mutta ei toiminut saarnojensa mukaan.
Tämä on teoriani.
Tuhannesta naisesta vain yksi oli Jumalan valinta hänelle.
Hän kirjoitti 999 laulua, joita ei ole julkaistu Raamatussa.
Hän kirjoitti laulun jokaiselle naiselle.
Jumala julkaisi vain Hänen valitsemalleen naiselle kirjoitetun.
Ehkä muut eivät olleet julkaisukelpoisia.
Tämän yhden Jumala julkaisi.
Laulujen laulussa sanotaan, että Salomolla oli jo 60 kuningatarta -
ja jalkavaimoja ilman määrää, kun hän kirjoitti tämän laulun.
Tämä maalaistyttö pohjoisesta oli se oikea.
Hän oli Jumalan valinta hänelle. Salomon olisi pitänyt odottaa.
Jumala ei julkaissut muita lauluja.
Kirjan juoni jakaa tutkijoiden mielipiteitä.
Jotkut sanovat, että siinä on kolme päähenkilöä.
Se on kolmiodraama, -
jossa ovat paimenpoika, kuningas ja tyttö.
Tyttö on köyhän paimenpojan ja rikkaan kuninkaan välissä.
Koko Laulujen laulu nähdään kolmiodraamana.
Tyttö miettii, kumman valitsisi.
Se on mielenkiintoinen juoni, ja siitä saa oivallisen saarnan.
Voi kysyä:
"Valitsetko tämän maailman prinssin vai Hyvän Paimenen?"
Minusta se on silkkaa hölynpölyä.
Jos juoni olisi se, miksi Salomo kirjoitti sen?
Hän olisi kertomuksen konna.
Laulun tunnelma on viattomuus, ei syyllisyys.
On vääristelyä sanoa, että paha kuningas vietteli maalaistyttöä.
Se on puhdas, yksinkertainen rakkauslaulu.
On siis todettava, että päähenkilöitä oli kaksi.
Miksi sitten poika puhuu kuin paimen ja kuningas?
Monet Israelin kuninkaista olivat ensin paimenpoikia.
Se yhdistää sosiaalisen asteikon alimman ja ylimmän tason.
Samuel kysyi Iisailta, oliko poikia vielä.
Iisai sanoi: "Vain yksi paimenpoika." Se on tikkaiden alin puola.
Mooses ja Daavid olivat paimenia, ennen kuin heistä tuli johtajia.
Asiaan liittyy muutakin.
Se on kuin lehden romanttinen jatkokertomus.
Se on kuin tuhkimotarina.
Se on kuin Jane Eyre tai Setä Pitkäsääri.
Omistattehan Raamatun?
Olettehan nähneet Sound of Music -musikaalin?
Se on kuin Catherine Cooksonin tai Barbara Cartlandin romaani.
Prinssi rakastuu köyhään tyttöön, joka muuttaa palatsiin.
Aluksi vaikuttaa siltä kuin palapelin palat olisivat sekaisin.
Eri palat ovat sekaisin keskenään.
Minä huijaan, kun kokoan palapeliä. Pidän palapeleistä.
Nostan kuvan eteeni, otan palan ja liikutan sitä ympäri kuvaa, -
kunnes löydän kohdan, johon se kuuluu.
Jos on haka palapelissä, voi koota sen ilman mallikuvaa.
Laulujen laulu on kuin palapeli ilman mallikuvaa.
On vain paljon erivärisiä paloja.
Minäpä annan teille palapelin mallikuvan.
Kun luette sitä itse, palat sopivat kuvaan.
Aloitan luvusta 8, joka on viimeinen luku.
Salomolla oli maatila Hermonin rinteillä pohjoisessa.
Kun häntä kyllästytti kuninkaallinen viranhoito, hän lähti paimeneen.
On virkistävää pukeutua rennosti, mennä maaseudun rauhaan -
ja tekeytyä maalaisherraksi.
Salomo vaihtoi verkkarit jalkaan ja suunnisti pohjoiseen.
Hän vei muutaman lampaan laitumelle.
Siellä lampaat saa todella johtaa vihreille niityille.
Se on kivikkoista vuoristoa, jossa on vihreitä laikkuja siellä täällä.
Lampaille täytyy myös löytää tyventä vettä.
Lampaan sieraimet ovat lähellä suuta.
Jos vesi kuohuu, vettä menee lampaan nenään.
Hyvä paimen osaa johtaa lampaat hyvän laitumen ja veden äärelle.
Kun aurinko paahtaa keskitaivaalta, hän pakottaa lampaat makuulle -
sitomalla köyden niiden jalkojen ympäri. Minulla on siitä kuva.
Hän pakottaa ne makuulle, jotta ne eivät näänny helteessä.
Myös Hyvä Paimen tekee niin oman laumansa kanssa.
Salomon maatilalla Hermonvuoren rinteillä oli vuokraviljelijä.
Hän kuoli, ja tila siirtyi hänen pojilleen.
Poikia oli kolme tai neljä. Tyttäriä oli kaksi, joista toinen oli nuori.
Toinen oli aikuinen. Hän on laulun tyttö.
Hän joutui raatamaan kovasti.
Tila jaettiin poikien ja tyttären kesken.
Pojat pakottivat tytön tekemään kotityöt ja myös tilan töitä.
Hän valitti joutuvansa huolehtimaan heidän viinitarhoistaan, -
niin että hänen tilansa hoito jäi retuperälle.
Lisäksi oli vaarana, että hän joutuisi veljiensä orjaksi loppuiäkseen.
Hänen ihonsa nimittäin ruskettui auringossa yhä tummemmaksi.
Täällä se olisi viehättävää. Käymme Espanjassa hakemassa rusketusta.
Tämä on muuten puuteria kameroita varten.
Täällä on suosittua hankkia rusketusta.
Lähi-idässä morsian pidetään poissa auringosta vuoden ennen häitä, -
jotta hän olisi kaunis ja kalpea. Näin tehtiin kuningatar Esterille.
Jos sinulla on päivettymätön iho, ole varovainen Lähi-idässä.
Joku sikäläinen saattaa kaapata sinut puolisokseen.
Rusketuksen myötä tytön avioliittomahdollisuudet hupenivat.
Hän ajatteli: "Olen lopun ikääni veljieni orja."
Eräänä päivänä hän tapasi kedolla nuoren miehen.
He alkoivat jutella. He sopivat tapaavansa seuraavana päivänä.
Parin viikon kuluttua he olivat syvästi rakastuneet.
He alkoivat sanoa kaikkia typeriä asioita, joita rakastuneena sanotaan:
"Ainoa vuode, jonka tarvitsemme, on vihreä ruoho."
"Kattona meillä on setrit ja kuuset." Näin hän puhuu ennen häitä.
Häiden jälkeen puhutaan kunnon makuuhuoneesta.
Ennen häitä mikä vain käy. Ruoho käy vuoteesta ja puut katosta.
Sitä tulee sanoneeksi kummallisia asioita, eikö totta?
Tyttöä vaivasi se, ettei hän tiennyt, kuka mies on.
Hän kyseli mieheltä, miltä tilalta hän tulee:
"Missä lepuutat lampaitasi keskipäivällä?"
Hän sanoi: "No, seuraa joskus vuohien tai lampaiden jälkiä."
Hän ei suostunut kertomaan, kuka hän on.
He olivat rakastuneita. Lopulta mies kosi. Tyttö suostui iloiten.
Mies sanoi: "Valitettavasti joudun lähtemään huomenna."
"Asuntoni ja työni on suuressa kaupungissa etelässä."
"Palaan hakemaan sinut. Valmistaudu häitä varten."
Seuraavat kuukaudet tyttö valmisti kapioarkkuaan.
Hän oli innoissaan, mutta hän alkoi nähdä painajaisia.
Ei tarvitse olla psykologi, jotta voi tulkita hänen unensa.
Kaikissa unissa hän on kadottanut miehensä, ja hän etsii tätä.
Unessa hän juoksee pitkin katuja etsimässä miestä.
Hän kysyy vartijalta: "Oletteko nähneet rakastani?" He eivät ole.
Tyttö löytää hänet, raahaa hänet makuuhuoneeseen ja sanoo:
"En ikinä enää laske sinusta irti!" Hän herää halaten tyynyä.
Toisessa unessa mies yritti avata oven kahvaa ulkopuolelta käsin.
Kahva ei liikkunut.
Unessa tyttö oli halvaantunut. Hän ei päässyt avaamaan ovea.
Tyttö oli hyvin turhautunut. Miehen käsi katoaa.
Sitten tyttö pystyy taas liikkumaan. Hän avaa oven, mutta mies on poissa.
Mikä on painajaisten selitys? Vastaus on hyvin yksinkertainen.
Hän pelkäsi, ettei mies palaakaan hakemaan häntä.
Hän alkoi ajatella, että kyse oli lomaromanssista.
Sitten eräänä päivänä hän oli kedolla. Tieltä nousi pölypilvi.
Hevoset ja vaunut olivat tulossa tietä pitkin.
Hän kysyi veljiltään: "Kuka tuo on?" He sanoivat: "Kuningas Salomo."
He valmistautuivat kumartamaan kuninkaan edessä.
Tyttö kurkisti varovaisesti. Vaunuissa oli hänen rakkaansa.
Hän koki järkytyksen. Salomolla oli jo 60 kuningatarta.
Tyttö tajuasi olevansa numero 61.
Hän joutui jättämään maaseudun ja muuttamaan palatsiin.
He menivät naimisiin. Hänelle järjestettiin pidot hovissa.
Hän istui kuninkaan vieressä.
Hän näki 60 vaaleaihoista kuningatarta ja sanoi:
"Ihoni on näin tumma, koska jouduin huolehtimaan veljieni viinitarhoista."
Hän poti alemmuutta.
Hän vertasi itseään jatkuvasti muihin kuningattariin.
Kunpa Salomo olisi odottanut sitä oikeaa!
Jos miehellä on enemmän kuin yksi nainen, -
naiset alkavat verrata itseään muihin.
Se ei ole Jumalan tahto.
Jumalan tahto olisi ollut, että Salomo olisi odottanut sitä oikeaa.
Hän oli saanut huonon esimerkin isältään ja muista kuningashuoneista.
Tyttö kysyi: "Salomo, emmekö voisi palata pohjoiseen," -
"maata nurmella puiden alla ja asua maatilallasi siellä?"
Hän vastasi: "Emme. Olen kuningas, ja sinun täytyy olla kuningatar."
Tyttö sanoi: "Katso nyt kaikkia näitä kauniita naisia ympärilläni."
Tyttö sanoi alemmuudentunnossa:
"Olen vain Saaronin kukkanen ja laaksojen lilja."
Israelissa ne ovat pikkusia kukkia, joita ei poimita.
Laaksojen lilja kasvaa varjossa, ja se on pikkuinen kukka.
Saaronin kukkanen on krookus, jota kasvaa tasangolla Välimeren rannalla.
Hän sanoi: "Minä olen vain Saaronin kukkanen, laaksojen lilja."
Israelin kaunein kukka on lilja. Se kasvaa korkeaksi.
Se on valkoinen ja näyttävä.
Tyttö vähätteli itseään. Mies sanoo:
"Kuin lilja orjantappurain keskellä on armaani neitosten keskellä."
Tyttö piristää itseään pikku laululla:
"Hän on vienyt minut viinimajaan;"
"rakkaus on hänen lippunsa minun ylläni."
Tätä hän lauloi itselleen, ehkei tällä sävelellä.
Hänen oli hyväksyttävä se, että hän oli rakastunut kuninkaaseen.
Siinä on kertomuksen pääpiirteet. Se on kuva palapelistä.
Miksi se sitten on Raamatussa?
Siihen on kaksi vastausta. Niiden vuoksi meidän tulisi lukea sitä.
Ensinnäkin uskontomme ytimessä on hyvin henkilökohtainen suhde.
Jos se puuttuu, ihminen on käsittänyt koko jutun väärin.
Kristittynä oleminen ei ole seurakunnassa käymistä, -
Raamatun lukemista tai lähetystyön tukemista.
Kristittynä oleminen merkitsee, että on rakastunut Herraan.
Ainoa syy laulaa virsiä on laulaa niitä rakkauslauluina.
Aivan Raamatun ytimessä on erittäin läheinen rakkaussuhde -
Salomon ja maalaistytön välillä.
Raamatun ytimessä on hyvin intiimi ja henkilökohtainen suhde.
"Rakkaani on minun ja minä olen hänen."
Se ei ole sattumalta keskellä Raamattua.
Jumalan suhdetta kansaansa kuvaillaan seksuaalisin termein.
Jumala on aviomies ja Israel Hänen vaimonsa.
Hän kosiskelee Israelia ja avioituu hänen kanssaan Siinailla.
Kun Israel lähtee muiden jumalien perään, hänestä tulee avionrikkoja.
Herra kehotti erästä profeettaa etsimään kadulta prostituoidun.
Hän kehotti ottamaan hänet vaimokseen.
Herra ilmoitti, että he saisivat kolme lasta.
Nainen rakastaa ensimmäistä mutta vihaa toista.
Kolmas ei ole miehen. Hänen nimensä on: "Ei minun".
Sitten nainen jättää perheen ja palaa kadulle vanhaan ammattiinsa.
Sitten miehen pitäisi ostaa vaimonsa takaisin parittajalta, -
tuoda hänet kotiin ja rakastaa häntä uudelleen.
Sitten hänen piti kertoa Israelille, että Jumalasta tuntuu tältä.
Se on Hoosean kertomus pähkinänkuoressa.
Vanhassa testamentissa Jumala vuoroin voittaa ja menettää kansansa.
Hän yhä rakastaa häntä ja haluaa hänet jälleen kotiin.
Suhde on hyvin henkilökohtainen.
Se toistuu Uudessa testamentissa. Kristus sanoo: "Minä olen Ylkä."
Hän etsii morsianta. Sinä olet se morsian.
Raamatun viimeisellä lehdellä morsian odottaa häitä malttamattomasti.
Morsian sanoo: "Tule!" Hän on pukeutunut valkoiseen pellavaan, -
joka on vanhurskaus. Se on rakkauskertomus alusta loppuun.
Laulujen laulu ilmentää tätä suhdetta.
Herra sanoo sinulle sen, mitä nuori mies sanoo neidolle.
Minkä neito sanoo miehelle, sen sinä voit sanoa Hänelle.
Siksi monet virret ja laulut nousevat Laulujen laulusta.
Se ei ole allegoria täynnä kätkettyjä merkityksiä.
Granaattiomena tarkoittaa granaatti- omenaa ja rinta tarkoittaa rintaa.
Se on analogia Jumala-suhteesta.
Suhteemme Herraan ei ole eroottinen vaan emotionaalinen.
Laulujen laulussa on tietyt rajat. Se ei se mene fyysisiin yksityiskohtiin, -
joihin moderni mieli menisi. Se pysyy tahdikkuuden rajoissa.
Kaikesta huolimatta kyse on emotionaalisesta suhteesta.
Mieleen tulee Jeesus ja Pietari, -
kun Pietari oli kieltänyt Herran hiilivalkean ääressä.
Hiilivalkea mainitaan uudelleen myöhemmin Galilean rannalla.
Pietari näki valkean ja muisti. Jeesus sanoi hänelle:
"Pietari, toivon, että sinusta tulee ensimmäinen pastori."
"Joudut luopumaan virsikirjoista nyt." Ei Hän niin sanonut.
Hän sanoi: "Joudut viettämään 25 vuotta kiirastulessa," -
"ennen kuin pääset taivaaseen." Ei! Hän sanoi:
"Pistän sinut koeajalle ja katsotaan, miten selviät." Ei!
Hän sanoi: "Pietari, pärjään kyllä kanssasi," -
"kunhan tiedän, rakastatko sinä minua."
Herra ei kysy seurakunnassa käynneistä tai Raamatun lukemisesta.
Hän kysyy: "Rakastatko minua?" Jopa laki voidaan kiteyttää:
"Rakasta Herra, sinun Jumalaasi, kaikesta sydämestäsi," -
"mielestäsi ja voimastasi. Ja rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi."
Suhde Herraan on henkilökohtainen ja hyvin julkinen.
Monet rakastuvat Herraan, -
koska he näkevät Hänet Hyvänä Paimenena.
Jossakin vaiheessa rakastuttuaan Jeesukseen Paimenenaan -
ihminen huomaa, että Hän onkin Kuningas.
Morsiamesta tulee kuningatar, joka hallitsee Hänen kanssaan.
Hän on kaikkien katseen kohteena.
Vastuu tuntuu ajoittain painavana.
Olet Hänen morsiamensa. Olet kuninkaallista perhettä.
Kuningas avioituu kanssasi. Se muuttaa koko suhteen luonteen.
Eikö olisi ihanaa, jos voisi palata piiloon Hermonin rinteille -
ja pitää suhteemme Herraan salassa?
Se säästäisi meidät arvostelulta ja julkisuudelta.
Ihmiset, jotka tietävät sinun olevan uskossa, vahtivat sinua haukan tavoin.
He odottavat sinun olevan erilainen.
Suhdetta Jeesukseen ei voi pitää salassa.
Hän on Kuningasten Kuningas ja Herrojen Herra.
Kuningatar Elisabet ei kuvitellut tulevansa kuningattareksi.
Hän oli aateliton. Hän rakastui -
ja avioitui kuningas Yrjö V:n änkyttävän nuoremman pojan kanssa.
Kuningas Edvard luopui kruunusta. Olin silloin 8-vuotias. Muistan sen.
Hän luopui kruunusta kahdesti eronneen naisen vuoksi.
Se yllätti kaikki, etenkin kuningatar Elisabetin.
Minusta hän on kaikkien aikojen paras kuningatar.
Hänessä on kuninkaallisuutta, vaikka hän ei syntynyt kuninkaalliseksi.
Hän nousi kuningattareksi kuningas Yrjö VI:n rinnalle.
Hänen kuolemansa on surun päivä.
Minulla oli korkeampia toiveita Charlesin ja Dianan suhteen.
Kun he menivät kihloihin, -
Dianalta kysyttiin, miten hän selviää kaikesta julkisuudesta.
Hän sanoi: "Niin kauan kun hän rakastaa minua, selviän kyllä."
Hän toi minut viinimajaan, ja rakkaus on hänen lippunsa minun ylläni.
Heidän häissään oli huuliltalukijoita.
Kun he seisoivat parvekkeella, Charles kysyi: "Suutelemmeko?"
Diana sanoi: "Miksipä ei!" Ensi kertaa kuninkaalliset suutelivat julkisesti.
Viktorian patsaalla oli ihmisiä kauko- putkien kanssa lukemassa huulilta.
Kun olet kuninkaallinen, kaikki katsovat sinua.
Sinulla on vastuu elää sen mukaisesti, -
olipa syntymätaustasi mikä tahansa.
Köyhä maalaistyttö löysi itsensä kuninkaan hovista -
kaikkien katseet kiinnittyneinä häneen. Se oli hänen kutsumuksensa.
Se on myös sinun kutsumuksesi Kristuksessa.
Se ei ole yksityinen vaan julkinen suhde, -
jossa elät kuningasperheessä.
Lue Laulujen laulun kanssa Psalmi 45. Kansallislaulumme on otettu siitä.
Siinä puhutaan kuninkaallisena prinsessana olemisesta.
Se on kutsumuksemme. Toivottavasti onnistuin avaamaan Laulujen laulua.
Pawsonin opetussarjoja voi tilata TV7:n verkkokaupasta: www.tv7.fi/kauppa tai kauppa@tv7.fi
Suomennos: TV7