GAMLA TESTAMENTET ÖPPNAS
Ordspråksboken Del 1
Ordspråksboken är en märklig bok i Bibeln.
Ingen av er hade inkluderat den, men Gud gjorde det.
Den är en del av Hans Ord.
Först kan boken se ut som en samling talesätt eller bondförnuft.
Förutom att förnuft inte är så vanligt.
Här finns roliga iakttagelser som framkallar skratt.
Texten verkar inte så andlig. Där är inte mycket om andaktslivet.
Den är jordnära. Vissa ordspråk är mycket självklara.
"De armas fattigdom är deras fördärv."
Vem som helst hade kunnat säga det.
"Ett glatt hjärta gör ansiktet ljust." Det visste vi.
"Bättre bo i en vrå på taket än dela huset med en grälsjuk kvinna."
"Lik en som griper en hund i öronen" -
"är den som i förbifarten lägger sig i andras gräl."
Vilken djup observation!
Många av dem verkar mer underhållande än uppbyggande.
Vissa verkar direkt omoraliska.
Till exempel: "En gåva öppnar vägen för en människa" -
"och för henne fram inför de stora."
En engelsk översättning ger: "En människas gåva ger henne utrymme."
Vi har gett det en andlig betydelse.
Det handlar om en penninggåva. Den öppnar vägen för dig.
Också en iakttagelse. Sant men moraliskt?
Många ordspråk har funnit vägen till vardagsspråket.
"Den som spar på riset hatar sin son."
Direkt från Ordspråksboken.
"Förlängd väntan tär på hjärtat."
"Högmod går före fall."
"Stulet vatten är sött." "Järn skärper järn."
De är bekanta, många som använder ordspråken vet inte alls varifrån de är.
Men de kommer från Bibeln.
Vi känner igen andra människor i Ordspråksboken.
Kvinnan som pratar för mycket.
Den ständigt gnatande hustrun.
Ungdomarna som hänger i gathörnen.
Grannen som hälsar på för ofta och för länge.
Vännen som är alltför glad om morgnarna.
Man kan känna igen alla möjliga människor -
men känner du igen dig själv?
Jag tror att det är nyckeln till Ordspråksboken.
Jakob sade: "Använd Bibeln som en spegel."
Men om du glömmer det du sett är det till ingen nytta.
Boken behandlar livet så som det verkligen är.
Det är inte livet i kyrkan.
Utan på gatan, kontoret, affären. Livet hemma.
Här sägs att man arbetar på sin fromhet i verkliga livet -
inte bara om söndagarna i kyrkan.
Det är hur du lever under veckan i olika situationer.
I boken finns 900 ordspråk. De omfattar hela livet.
De täcker alla tänkbara ämnesområden:
vishet och dumhet, högmod och ödmjukhet, kärlek och lusta -
rikedom och fattigdom, arbete och fritid, herrar och tjänare -
män och hustrur, vänner och släktingar.
Jag tycker alltid den frasen är lustig.
Då man bjuder gäster till ett bröllop skiljer man på vänner och släktingar.
De ena är de du måste bjuda och de andra de du vill bjuda.
Som om släktingar inte kunde vara vänner.
Liv och död - det finns allt här.
Därför är boken så relevant. Men den är inte religiös.
Det finns inga präster eller profeter i boken.
Några kungar finns, men det är allt.
Vi kunde kalla detta sekulärt liv -
men det är en farlig term. Den är inte biblisk.
Jag har hört den användas i samtal här redan.
Inför Gud finns det inget sekulärt förutom synd.
Det var grekerna som delade in livet i heligt och profant.
Och det är farligt, säg aldrig att du har ett sekulärt jobb.
Enligt Bibeln betyder det att du gör något syndigt.
Varje jobb är heligt inför Gud -
vare sig du är dataoperatör, taxichaufför eller predikant.
Gud vill hellre ha en god taxi- chaufför än en dålig missionär.
Allt arbete är lika värt inför Gud.
Låt oss lämna tanken om att livet är uppdelat i heligt och profant.
Ordspråksboken handlar om att leva heligt i det profana -
och att helga det.
Gud är intresserad av varje del av livet.
Boken handlar om var vi tillbringar vårt vakna liv.
Det är inte i kyrkan.
Jag kallar den "nyckeln till det goda livet". Vad är det goda livet?
TV-serien "The Good Life" gav en version av det -
men Bibeln har en annan.
Vanligen talar man i världen om något materiellt.
I Bibeln lyfter man fram det moraliska.
I Bibeln är dårskap inte något mentalt -
utan något moraliskt.
Visheten är inte heller mental. Den är moral.
Boken handlar om att få ut det mesta av livet.
Också om hur man slösar bort det.
En dåre slösar bort sitt liv.
En vis man använder det väl.
När ditt liv är över och du ser dig tillbaka -
kommer du att uppleva att du slösade bort det eller använde det väl?
Det är mycket viktigt för det är lätt att slösa bort livet.
Vi får bara en chans.
Vi har bara en chans att leva vårt liv, ingen andra chans.
Vi har ett liv. Du hade en chans att använda gårdagen.
Du har en chans att använda i dag. Du får aldrig dagen tillbaka.
Min far brukade ofta säga till oss barn:
"Livet är för kort för förslösa en enda stund men -
långt nog att leva ut Guds syften för det."
Det här handlar boken om. Var inte dåraktig, slösa inte bort ditt liv.
Du ska inte behöva uppleva att du inte uträttat något i livet.
Utan i stället nå slutet och säga: "Jag har uträttat saker i livet," -
"jag har gjort det som Gud ville att jag skulle göra."
Det finns några böcker i Bibeln som vi kallar vishetslitteratur.
Bibeln ska göra oss visa.
Inte finurlig, smart, populär, berömd eller rik.
Men den kan göra dig vis. Därför gav Gud oss den här boken.
Vissa böcker, såsom Ordspråksboken, och i Nya Testamentet Jakobs brev -
finns där som vishetsböcker, för att hjälpa oss vara visa i livet.
Ordet "frälsning" ligger mycket nära ordet "att bärga" -
som användes under 2:a VK för det som kallas återvinning i dag.
Då jag predikar om frälsning an- vänder jag ofta ordet återvinning.
Jag säger ofta att jag är i återvinningsbranschen.
De ler alltid.
Om de frågar om jag återvinner metall eller papper eller tenn -
säger jag: "Nej, människor."
De är det verkliga problemet, de som smutsar ner planeten.
Återvinning betyder att rädda något innan det kastas bland soporna -
och få det tillbaka till dess ursprungliga syfte.
Vi återvinner allt möjligt i dagens läge:
flaskor, tidningar och så vidare.
Jesus sade att helvetet är som en avstjälpningsplats.
Som Hinnoms dal utanför Jerusalem.
Allt skräp slängdes där.
Därför talade Han alltid om att kastas i helvetet.
Gud sänder ingen till helvetet utan att man kastas dit, som sopor slängs.
Men man kan rädda skräp innan det hunnit för långt.
Det kan återvinnas och användas för sitt ursprungliga syfte.
Det är just det frälsningen handlar om.
Gud återvinner människor -
så att de igen kan användas för sitt ursprungliga syfte.
Frälsningen handlar om att återvinna skräp -
innan det slutgiltigt slängs.
Gud gör syndare heliga.
Han gör dårar visa.
Eller enkelt sagt - Han gör enfaldiga förnuftiga.
Därför dog Jesus. Inte bara för att rädda oss från helvetet -
Han dog för att vi skulle återvinnas.
Han blev gjord till synd för oss för att vi skulle bli rättfärdiga i Honom.
Han säger: "Ge mig din synd så ger jag min rättfärdighet" -
"så återvinner vi dig och du kan tjäna Gud igen."
Det är det det handlar om.
En enfaldig människa slösar bort sitt liv, en förnuftig använder det.
Ordspråksboken handlar om vad vi är räddade för.
Inte om vad vi är räddade genom.
Men det vi är räddade för.
Ofta felciterar vi en text i Nya Testamentet:
"Därför kan Han (Gud) också helt och fullt frälsa dem ..."
Vi översätter det: "Gud kan rädda från rännstenen"
Det står inte så.
Han kan frälsa dem helt och fullt, totalt, fullkomligt.
Det viktiga är vad vi är räddade till.
Gud räddar oss till att vara förnuftiga människor -
som kan ta vara på livet och vara till nytta för Honom igen.
Därför är jag inte frälst, jag säger inte så.
Jag frälsas, räddas, hela tiden.
Jag färdas på frälsningens väg.
Jag är inte helt räddad ännu. Min kropp är inte det.
Den är på väg mot soptunnan.
Men den kommer att återlösas. Jag ska få en ny kropp.
Frälsningen är inte bara från synd och enfald -
den är till helighet, till att vara förnuftig.
Att använda sitt liv till Guds ära.
Ordspråksboken handlar alltså om vad vi är räddade till.
Många kunde säga att det finns mycket vishet utanför Bibeln.
Det är sant. Eftersom vi är skapade till Guds avbild -
så har alla förnuft.
Men av naturen har vi inte tillräckligt för det här livet.
Vårt förnuft kan användas begränsat innan det blivit återlöst.
Det är först då du blivit återlöst av Kristus -
som du förmår få ut av allt av vad Gud ämnade med ditt liv.
Så på sätt och vis är allt världens förnuft bara galenskap.
Det leder till död och helvete.
Folk kanske är förnuftiga då det gäller vissa delar av livet -
men då det gäller helheten kan de vara enfaldiga, slösa bort livet.
Gud är källan till visdom.
i Bibeln kallas Han den allvise Guden - och den ende vise Guden.
Han är mycket vis. Vishet är en gåva från Honom.
Ofta kommer den gåvan till oss genom andra människor.
Gud har valt att dela sin visdom genom andra människor.
Speciellt genom föräldrar, mor- och farföräldrar och äldre människor.
De som lärt sig den hårda vägen. Om vi lär av dem blir vi visa.
Tyvärr säger unga ofta att de inte vill lyssna till föräldrarna.
Jag kommer ihåg ett troende par som kom till mig och sade -
att de ville gifta sig, men föräldrarna ville det inte.
De sade: "Det rör oss inte. De är inte troende."
Jag sade att det där är mycket dumt tänkt.
De har varit med om mer än ni och de känner också er två väl.
Ni borde lyssna till vad de säger. Det är inte lätt.
Kristna vill inte alltid lära av dem som inte är kristna.
Jesus hade en liknelse om en orättvis förvaltare.
En märklig historia. Alla personer i den var kriminella.
Ändå sade Han: "den här världens barn" -
"handlar klokare mot sitt släkte än ljusets barn."
Och det är tyvärr ibland sant. Skaffa dig alltså visdom!
Mannen som skrev boken talade jag om vid Kungaböckerna - Salomo.
Han bad om en sak av Gud då han blev kung.
Gud erbjöd honom vad som helst i världen. Han bad om vishet.
Han fick det, och det andra också: ära, makt, rikedom.
Han fick visheten att regera att vara en domare, att vara rättvis.
Ni minns klassikern om de två prostituerade -
som grälade över barnet som hade överlevt.
Båda krävde barnet och Salomo sade man skulle klyva det.
Gud sade att Han skulle ge ett vist och urskiljande hjärta -
om - Guds löften kommer alltid med ett villkor.
"Jag ska ge dig ett urskiljande och vist hjärta om" -
"du går på mina vägar och håller fast vid mina stadgar."
Vi måste alltid lägga märke till ordet "om" som Gud har med.
Han vill välsigna och Han lovar göra det -
men ordet "om" är ett viktigt villkor.
Han blev så känd för sin visdom -
att drottningen av Saba kom både för att se hans rikedom -
och för att lyssna till hans vishet. Det var en lång resa.
Hon var drottning och behövde visdom. Var hon kunde få den?
Hon beslöt resa till judarnas kung hon hört om.
Hos Salomo fann hon visheten.
Hon måste ha lyssnat till många av ordspråken i Ordspråksboken.
Salomo samlade på ordspråk - och också fruar.
Han samlade 900 ordspråk och 700 fruar.
Jag berättade om hans tre böcker:
Höga visan, Ordspråks- boken och Predikaren.
Han skrev den första som ung, jag skulle kalla den en hjärtebok.
Mycket känslosam. Han är en ung älskare.
Så förälskad att han helt glömmer bort Gud.
Ordspråksboken är en medelåldersbok.
Den är en viljans bok.
Den är en moralbok.
Predikaren är en sinnesbok.
Den är en intellektuell bok.
En filosofisk bok där han mediterar över sitt liv.
Vi har en ung älskare, en medel- åldersfader och en gammal filosof.
De skriver dessa tre vishetsböcker.
De kommunicerar alla vishet, ofta på ett negativt sätt.
Utifrån Salomos dåliga erfarenheter.
Men det är vishet att lära av andras misstag.
Han skrev själv ordspråk.
Han sammanställde tankar i ett litet ordspråk -
efter att han kommit fram till något genom egen observation.
Men han samlade också in andras.
Bland det mest intressanta med Ordspråksboken -
är att många av ordspråken är arabiska.
Ursprungligen från en arabisk filosof.
Ett annat kapitel i boken är av egyptiskt ursprung.
Detta fick han troligen via sin hustru, faraos dotter.
Salomo insåg att det fanns förnuft i världen -
och han brydde sig inte varifrån om det bara var vishet inför Gud.
Han samlade ordspråken i en kontext där Gud fanns med -
vilket de andra inte gjorde.
Det är hemligheten. Sunt förnuft kan du lära dig av icketroende.
Men bland dessa finns det i en gudlös kontext.
Du kan ta det förnuftet in i en gudomlig kontext.
Därför nämns Gud 90 gånger i Ordspråksboken.
Det är alltid Guds namn, Jahve, alltså Israels Gud.
Inte vilken gud som helst, utan Israels Gud.
"Konstigt av Gud att utvälja judarna"
"Men ännu konstigare att välja en judisk Gud, men inte judarna"
Det är den judiske Guden som är den ende som existerar.
Allt sunt förnuft behöver finnas i Hans kontext.
En del av boken samlades av Hesekiel många år senare.
Han försökte samla Salomos ordspråk -
som folket kom ihåg men inte nedtecknats.
En sektion senare i boken består av Salomos ordspråk -
samlade av Hesekiels skrivare många år senare.
Boken vi har är en blandning som inte var klar under Salomos tid.
Den har utökats. Den stod antagligen klar ungefär 550 f.Kr.
Det finns tre viktiga saker att säga om bokens natur.
För det första: den är ordspråksartad.
Vad menar jag med det? Det låter rätt självklart.
Det är en bok med ordspråk. Inte en bok med löften.
Det är en bok med ordspråk.
Och ett ordspråk är ett ordspråk, inte ett löfte.
Ofta hör jag ett ordspråk citeras som om det vore ett löfte.
Det är det inte. Vi kommer till skillnaden.
Det engelska "proverb" -
är ett latinskt ord. "Pro" betyder "för".
"Verba" betyder "ord".
Ett "pro verba" är ett ord för en situation.
Ett ord som passar in. Det passar situationen.
En tidlös sanning som kan användas i olika livssituationer.
En kort sammanfattning av mänsklig erfarenhet.
Det hebreiska ordet, "mashal", betyder att likna något.
Ordet används för Jesu liknelser.
En liknelse är en "mashal", den liknar alltså något.
Då du ska förklara något för ett barn säger du "såhär är det".
Det är vad det hebreiska ordet "mashal" betyder.
"Såhär är det."
Ofta inledde Jesus en liknelse så: "Guds rike är såhär".
Såhär förs vanlig mänsklig vishet vidare.
"Varför måste vi göra så, mamma?" "Såhär är det".
Och så för du visdomen vidare.
Ett ordspråk är en allmän iakttagelse av livet.
Ett löfte är en särskild förpliktelse.
Lägg noga märke till skillnaden.
Ett ordspråk är en allmän observation.
Ett löfte är en särskild förpliktelse.
Låt mig försöka säga detta så enkelt jag bara kan.
Här är ett ordspråk: "Pawson har en passion för punktlighet".
Det är faktiskt sant. Jag avskyr att vara sen.
Ett ordspråk är en allmän sanning och det här stämmer in på mig.
Att säga att Pawson har en passion för punktlighet är en sak.
Att säga att Pawson lovade vara här kl. 9.15 är något annat.
Det är en särskild förpliktelse.
Man kan inte moraliskt anklaga mig om ordspråket inte håller streck -
men nog om ett löfte inte gör det.
Ett ordspråk är sant bara allmänt taget, inte alltid.
Att tillämpa det på varje situation är fel.
Förstår du vad jag menar med människor som tar ett ordspråk -
och gör det till ett löfte, men det fungerar inte.
Sedan kommer de in i en troskris.
De gjorde en särskild förpliktelse av en allmän iakttagelse.
Och ordspråk stämmer inte alltid.
Låt oss ta ett: "Ärlighet varar längst."
Det är allmänt taget sant.
Men jag känner människor som förlorat mycket på att vara ärliga.
Jag vet sådana som förlorat sitt företag genom ärlighet.
Det fungerar inte alltid, men nog i allmänhet.
I allmänhet varar ärlighet längst.
Men i en specifik situation stämmer det inte.
Det finns också ordspråk som motsäger varandra.
Här är två: "Skynda långsamt" "Den som tvekar förlorar".
De motsäger varandra.
Vilket av ordspråken använder du som ett löfte under en auktion?
"Skynda långsamt" eller "Den som tvekar förlorar"?
Förstår du?
En vers i Ordspråksboken börjar med de här orden:
"Svara inte dåren efter hans oförnuft".
Den andra halvan lyder: "Svara dåren efter hans oförnuft".
Inom ett ordspråk har du en total motsägelse.
Vishet är att veta när vilket ordspråk passar in.
Man kan känna till alla ordspråken allmänt taget -
men i en särskild situation behövs vishet att veta vilket man använder.
Nu två verser ur Ordspråksboken -
som jag hört användas som löften i hela kyrkan.
"Befall dina verk åt Herren, så har dina planer framgång."
Människor har öppnat kristna bokhandlar och vilohem -
och sagt att de befallt sina vägar åt Herren, Han gav löftet -
att det skulle ha framgång för vi befallde det åt Honom.
Nu har det gått omkull och vi är bankrutt.
Det här är inte teori, det har hänt överallt.
Människor tog versen och sade:
"Jag tar den som ett löfte från Gud för mitt företag."
Men det är inte ett löfte utan ett ordspråk.
Och det är allmänt sant -
att om du befaller dina vägar åt Herren så har du framgång.
Det är sant i allmänhet. Men inte alltid.
Då du tar ett ordspråk för ett löfte -
lägger du en förpliktelse på Gud som Han inte står bakom.
Ett annat, säkert välbekant, exempel.
"Vänj den unge vid den väg han bör vandra,"
"så viker han ej av från den när han blir gammal."
Föräldrar till barn som inte är troende säger:
"Jag tog det löftet, jag vande honom vid vägen" -
"men han följer den inte". Det löftet har ingen garanti.
Det är allmänt taget sant.
Jag har alltid roligt då jag ser barn som varit rebelliska -
så fort de gifter sig börjar de bete sig precis som sina föräldrar.
Ni har märkt det?
Då du blir äldre går du tillbaka till det du lärde dig som barn.
Det är allmänt taget sant att om du ger barnet en kristen fostran -
kommer de inte att vika av från den då de är gamla.
Det är allmänt taget sant, men inte alltid.
Barnen är inte marionetter och du kan inte tvinga dem.
De kommer att fatta sina egna beslut och är fria att göra det.
Många föräldrar säger att de gjorde anspråk på löftet, att Gud lovade.
Men det fungerade inte.
Jag säger detta eftersom vi talar om en bok med ordspråk.
Inte en bok med löften.
Dessa saker är allmänt taget sanna.
Därför ska vi läsa dem och leva enligt dem.
Men att ta varje vers som ett löfte för att det passar in -
är att missbruka Bibeln.
Detta händer då vi tar en vers ur sitt sammanhang -
och citerar den som om den kom från vilken bok i Bibeln som helst.
Varje bibelvers kontext är den bok den finns i.
Du borde inte citera en text utan att tänka på i vilken bok den är -
och varför den boken skrevs. Då blir det rätt.
Det är så lätt att citera verser utanför sin kontext.
Och utanför den bok i vilken de skrevs.
Gud gav oss inte kapitel- och versnumren i Bibeln.
Det var två biskopar som lade till dem.
Under 1000 år hade kyrkan en Bibel utan kapitel och verser.
De kunde Skriften, vilket man bör utan kapitel och verser.
Nu då vi har verser citerar vi texter utanför deras kontext.
Vi tar texterna ur deras kontext, och så låter de som löften.
Men de är ordspråk. Det är den första nyckeln vi behöver.
Den andra nyckeln är att de är poetiska.
Ett ordspråk är ett talesätt.
Det finns i en form som är lätt att komma ihåg.
Vanligtvis för att det är poetiskt. Det har något slags rim.
"Pawson har passion för punktlighet."
Det rimmar.
""Bättre stämma i bäcken än i ån."
Det är lättare att minnas än "bättre stämma i bäcken än i ravinen".
Förstår du? Det är lite poetiskt.
Låt mig översätta ett ordspråk.
"Innan du företar dig något" -
"överväg noga din situation och dina alternativ"
Med andra ord: "Det finns vissa korrigerande åtgärder för mindre
problem vilka, då de tidigt appliceras, förhindrar att större problem uppstår."
De är båda översättningar av "Tänk efter före".
Om du sett TV-serien "Javisst, herr minister" -
så vet du att Humphrey är expert på just det.
Det är statsförvaltningsspråk.
Men om du ska sprida vishet i en form man kommer ihåg -
måste du skriva det i en poetisk form.
Sådant som är lätt att säga: "Tänk efter före".
Bättre än "Överväg innan du agerar".
Det har en litterär poetisk känsla. Hebreisk poesi är unik.
Den baserar sig inte på rim utan på rytm.
Rytmen är inte enbart baserad på takt eller versmått -
utan på tanke.
Hebreisk poesi består utan undantag av parvisa rader.
Två rader som relaterar till varandra på tre olika sätt.
Det första ordet i den andra raden avslöjar på vilket sätt.
Om det första ordet i den andra raden är "och" -
då är det frågan om en synonymisk parallellism.
Raden säger samma sak som den första men med andra ord.
"Stolthet går före undergång och högmod går före fall."
Samma tanke uttryckt på två olika sätt.
På hebreiska finns där en rytm som gör det lätt att uttala.
Den synonymiska parallellismen är alltså en tanke sagd på två sätt.
Om den andra raden börjar med ordet "men" -
är det frågan om en antitetisk parallellism.
"Den som förtrycker den arme smädar hans skapare,"
"(men) den som förbarmar sig över de fattiga ärar honom."
Parallellismen är nu en motsats, en antites av den första tanken.
"Den som förtrycker den arme smädar hans skapare,"
"(men) den som förbarmar sig över de fattiga ärar honom."
Där finns en motsats.
Om det första ordet i andra raden är "för" -
så är det frågan om en syntetisk parallellism.
Det betyder att tanken i den första raden utvecklas vidare i den andra.
"Håll dig borta från dåren," -
"(för) du finner aldrig förstånd på hans läppar."
Tanken utvecklas vidare, du får en orsak.
Alla ordspråk passar in i detta mönster.
De är antingen "och"-, "men"- eller "för"-ordspråk.
Antingen upprepar de tanken med andra ord -
eller motsäger tanken med en motsatt tanke -
eller för tanken vidare. Allt på ett rytmiskt sätt.
Lätt att komma ihåg, men inte lika lätt i översättning.
Rytmen går förlorad vid översättning.
Så här förde föräldrar saker och ting vidare till barnen -
och vi ännu gör det, i form av vardagliga ordspråk.
Det finns andra konstgrepp i Ordspråksboken, t.ex. akrostikon.
Det betyder ett långt ordspråk som använder alfabetets bokstäver.
A, B, C, D, E - eller på hebreiska alef och så vidare.
I ordspråket börjar varje rad med en ny bokstav.
Ett välkänt ställe är det sista kapitlet, kapitel 31.
Beskrivningen av den idealiska hustrun.
Det är en god lista för en ung man att läsa.
Kapitlet är skrivet som ett akrostikon.
Varje rad börjar med följande bokstav i alfabetet.
Det påminner mig om en gammal sång:
"A, du är adorabel, B, du är så bedårande"
"C, du är en sötnos i min famn"
Det är vad vi kallar ett akrostikon.
Sådana används. Siffror används också.
Ett kapitel är fullt av saker på tre eller fyra.
Eller "Dessa är sex ting som Gud hatar".
Det finns olika konstgrepp, men i det stora hela är boken poetisk.
Det tredje jag vill säga är att boken är patriarkalisk.
Den är ordspråklig, den är poetisk samt patriarkalisk.
Det hela framställs som råd till en yngling av fadern.
I boken finns inget uttalande riktat till kvinnor.
Den är en bok för män.
En stor del av Bibeln är skriven för män -
Nya Testamentet riktar sig till bröder, inte bröder och systrar.
Har du någonsin undrat varför?
Ett grundläggande antagande bakom Skriften är följande:
"Om männen är på rätt väg, är kvinnorna och barnen det också ."
Det antagandet går igenom hela Skriften.
Om fadern i familjen är på rätt väg, så är familjen det också.
Därför är Skriften ute efter männen.
Under de 5-6 senaste åren har jag ordnat "Män för Gud"-konferenser.
Med några veckors mellanrum har jag ordnat dagar för män.
Tackbreven kommer från deras hustrur.
Jag fick ett nyligen från en fru som sade -
att hon föredrar den man hon fick hem än den hon sände iväg.
Märk väl: den man "hon sände" iväg.
Jag sänder dem hem för att vara familjens överhuvud.
Skrifter söker fäderna och männen -
och säger: "Få männen att följa Gud".
Och ni kvinnor vet att det är sant.
Den här boken är ute efter en ung man.
En far försöker desperat hindra sonen från att göra det han själv gjorde.
Han försöker stoppa honom eftersom han lärt sig den hårda vägen.
Han försöker ge vidare vishet från fader till son.
Den medelålders Salomo ville inte att hans son skulle bli som han.
Det finns två vägar till vishet:
Den första är att få den från människor äldre än du själv.
Att lära sig både av deras misstag och deras råd.
Den andra är erfarenhetens skola vars färger är gula och blå.
Skolans motto är lev och lär.
Antingen lär du av andra människor, den snabba och lätta vägen -
den är exemplets skola.
Du lär dig både gott och ont. Färgerna är rött och grönt.
Antingen "gör inte detta" eller så "gör det".
Mottot är lyssna och lär.
Den svåra, ensamma, dåraktiga vägen -
är erfarenhetens skola, färgerna gula och blå, mottot lev och lär.
Du kan antingen lyssna och lära eller leva och lära.
En snabb eller långsam väg.
Du kan få vishet av andra eller försöka finna den på egen hand.
Även om detta är en patriarkalisk bok från fader till son -
skriven för män så handlar den om kvinnor.
Råden kommer inte bara från en fader.
Utan också från en moder. Det sista kapitlet är från en moder.
Från en fader och en moder till en son.
Fadern koncentrerar sig på de onda kvinnorna som ska undvikas -
modern koncentrerar sig på den goda kvinnan han ska söka.
Det säger en hel del.
Boken är en dubbelmacka. Början, mitten och slutet -
är riktade till unga.
Från en far i de två första fallen och från en mor på slutet.
Så finns det olika fyllning där emellan.
Men det är nog för denna gång. Nästa gång ser vi mer i detalj.
Översättning: Andreas Forsberg