VANHA TESTAMENTTI AVAUTUU
1. JA 2. KUNINGASTEN KIRJA, Osa 1
Minun on tunnustettava, että inhosin historiaa koulussa.
Opettajamme, eläkkeelle jäänyt kirkkoherra, opetti sitä niin tylsästi.
Se oli pelkkiä vuosilukuja, taisteluja, kuninkaita ja kuningattaria.
Se tuntui vaikealta ja merkityksettömältä.
Historiantuntemukseni oli kuin 1066 and All That -kirja, -
jossa kaikki on joko hyvää tai pahaa.
Kuningasten kirja muistuttaa sitä. Kuninkaat olivat hyviä tai pahoja.
Raamatussa on paljon historiaa, yhden kansan historiaa.
Se ei kerro Kiinan, Intian tai Amerikan historiasta.
Se kertoo yhden kansan historiasta, koska se oli tärkeä Jumalalle.
Muu historia voi olla kiehtovaa, -
mutta Israelin historia on tärkeää koko ihmiskunnalle.
Johtajuudessa on edetty toiseen vaiheeseen.
Tässä on vuosi 2000 eKr., tässä 1000 eKr. ja tässä 500 eKr.
He saivat kaiken tuhannessa vuodessa Aabrahamista Daavidiin.
Oli muutamia notkahduksia: Egyptin orjuus, jota kesti 400 vuotta.
Luvatussa maassakin midianilaiset ja muut kansat hyökkäilivät.
Siitä huolimatta he menivät eteenpäin.
Syntyi Daavidin valtakunta.
Tästä kaudesta kertovat Mooseksen kirjat -
ja Joosuan, Tuomarien, Ruutin sekä 1. ja 2. Samuelin kirja.
Kuningasten kirja aloittaa alamäen.
Kuningasten kirjoissa kerrotaan, miten he menettivät kaiken.
Pian Salomon kuoleman jälkeen syttyi sisällissota.
Maa jakautui pohjoisen 10 heimoon ja etelän 2 heimoon.
Sen jälkeen ei enää ollut yhtenäistä Israelin kansaa.
Pohjoisen heimoja oli 10, joten sitä kutsuttiin Israeliksi.
Etelän kahta heimoa alettiin kutsua Juudaksi.
Heimoista Juuda oli isompi. Benjaminista oli vain jäännös.
Pohjoisten heimojen alamäki jatkui. Lopulta ne vietiin Assyriaan.
Etelässä oli ajoittain pieniä valonpilkahduksia, -
etenkin Hiskian aikana -
sekä 8-vuotiaana valtaan nousseen Joosian aikana.
Nekään eivät pysäyttäneet syöksykierrettä.
Lopulta Juuda ja Benjaminkin vietiin Babyloniaan.
He aloittivat orjuudesta Egyptissä -
ja päätyivät orjuuteen Assyriaan ja Babyloniaan.
Sama surullinen tarina voi tapahtua seurakunnalle.
Kaiken voi saavuttaa ja menettää. Yleensä syöksykierre on nopea.
On tärkeä tutkia, miksi he menettivät kaiken.
He palasivat pakkosiirtolaisuudesta, mutta eivät enää saaneet vapautta.
Sen jälkeen kansaa hallitsivat papit, eivät profeetat tai ruhtinaat.
Maata miehittivät vuoroin egyptiläiset, assyrialaiset ja kreikkalaiset.
Kreikkalainen Antiokhos Epifaneen 3,5-vuotinen valtakausi oli hirveä.
Hän uhrasi sikoja temppelin alttarilla ja pystytti Zeus-patsaan temppeliin.
Hän teki temppelin sivuhuoneista porttoloita.
Hän on antikristuksen esikuva.
Sen jälkeen tulivat roomalaiset ja Daavidin Poika, Jeesus.
Joosef ja Maria pitivät kirjaa suku- puustaan. He polveutuivat Daavidista.
Jeesuksen, Daavidin Pojan tulemus oli siis tuhannen vuoden täyttymys.
Tästä selviää Kuningasten kirjan asiayhteys.
Samuelin kirjat johdattivat huipulle.
Kuningasten kirjat vievät pohjalle. Ne kattavat 500 vuotta.
Mainitsin, että Israelissa johtajuus kävi läpi eri vaiheita.
Patriarkat hallitsivat 500 vuotta.
Seuraavaksi johtajina toimivat profeetat Mooseksesta Samueliin, -
sitten kuninkaat Saulista Sidkiaan ja lopuksi papit.
Pappien valtakausi jatkui Joosuasta Annasiin ja Kaifaaseen.
Kuninkaiden kirjassa tutkimme kuninkaiden valtakautta.
Hepreaksi kirjoja kutsutaan nimellä Israelin kuningaskunnat.
Kirjan nimi on Kuningaskuntien kirja.
Kuningaskunta-sanalla on erityinen merkitys hepreassa.
Äidinkielessäni englannissa kuningaskunta tarkoittaa maa-aluetta.
Olemme Yhdistynyt kuningaskunta, -
vaikka emme ole yhtenäinen emmekä kuningaskuntakaan.
Heprealaiselle "kuningaskunta" tarkoittaa ajallista hallintokautta.
Siinä korostuu käskyvalta, ei niinkään maantiede.
Se painottaa kuninkaan valtaa eikä maaomaisuutta.
Jumalan valtakunnalla ei tarkoiteta maa-aluetta vaan valtaa, herruutta.
Perustuslaillinen monarkia hämärtää ajatustamme.
Kuningatar hallitsee, mutta hänellä ei ole valtaa.
Maata hallitsee pääministeri.
Monarkkihallitsijalla ei ole hallintavaltaa.
Kuninkaallisilla on vähän valtaa.
Järjestelmän etu on vallan hajaantuminen.
Armeija ja oikeuslaitos vastaavat kuningattarelle.
Näin poliitikot eivät saa liikaa valtaa.
Monarkian arvo onkin siinä, että se pitää vallan toisten ulottumattomissa.
Todellisessa kuningaskunnassa kuninkaalla on absoluuttinen valta.
Hän säätää lait. Ei ole parlamenttia, vaaleja eikä oppositiopuolueita.
Hän säätää lait, ja muiden on toteltava nurkumatta.
Haluaisitteko elää kuningaskunnassa?
Haluaisitteko, että yksi ihminen hallitsisi maatamme itsevaltiaana?
Entä, jos kuningas olisi ehdottoman oikeudenmukainen, -
antaisi henkensä kansan edestä ja huolehtisi sairaista ja köyhistä?
Kuningaskunta riippuu kuninkaan luonteesta.
Jos kuningas on hyvä, monarkia on paras hallintomuoto.
Jos kuningas on huono, se on pahin kaikista.
Demokratiaa suositaan, koska siinä valta on hajautettu.
Churchill sanoi: "Demokratia on pahin lukuun ottamatta niitä muita."
Hän tarkoitti, että se on turvallisin hallintomuoto.
Historiassa on ollut monin verroin enemmän pahoja kuninkaita.
Lordi Acton sanoi: "Valta turmelee, ja ehdoton valta turmelee ehdottomasti."
Valta voi turmella itsevaltiaan, ja sitten ollaan pahassa pulassa.
Sitä kutsutaan nykyään hirmuhallinnoksi.
Kirjojen hepreankielinen nimi on siis Israelin kuningaskunnat.
Kuningaskuntaa hallitsi yksi mies. Kun hän kuoli, kuningaskunta lakkasi.
Siksi he puhuvat kuningaskunnista ― monikossa.
Tämä on Jumalan valtakunta -käsitteen tausta.
Se ei ole maa-alue. Sen ymmärtää Kuninkaiden kirjojen taustaa vasten.
Kuninkaan luonne ja käytös määräsivät kansan kohtalon.
Ennen kuninkaiden aikoja historiankirjat kertoivat kansasta.
Kun kansa sai kuninkaan, alettiin kertoa, mitä kuningas teki.
Mitä kuningas edellä, sitä kansa perässä.
Kuningas sääti lain. Kaikkien oli noudatettava sitä.
Kuninkaan luonne oli määrittävä tekijä.
Hyvän kuninkaan aikana vallitsi rauha. Paha kuningas johti sotaan.
Kuninkaiden kirjassa korostetaan kuningasta -
ja sitä, oliko hän hyvä vai paha.
Kuninkailla oli yksi mittapuu, Daavid.
Jos hän oli kuin Daavid, hän oli hyvä. Jos ei, hän oli paha.
Kuninkaita vertailtiin Daavidiin etenkin tämän varhaisina vuosina.
Kuningasta arvioitiin sen mukaan, elikö hän isänsä Daavidin tavoin.
Sen takana oli syvempi syy.
Jos kuningas eli Daavidin tavoin, hän teki hyvin Herran silmissä.
Jos hän ei elänyt Daavidin tavoin, hän teki pahaa Herran silmissä.
Kuninkaat jaotellaan hyviin ja pahoihin.
Samuelille ilmoitettiin, että kuningas tulee kalliiksi.
Hän yritti sanoa, että Jumala oli kansan kuningas.
Tuomarien aikana kansa vaati voittoisaa Gideonia kuninkaaksi -
ja Gideonin poikaa ja pojanpoikaa hallitsijoiksi tämän jälkeen.
Gideon sanoi viisaasti: "En suostu. Teillä on jo Kuningas, Jumala."
Ikävä kyllä he saivat kuninkaan myöhemmin.
Kuningasten kirjat eivät ole tavanomaisia historiankirjoja.
Kuninkaista kerrotaan sivumäärällisesti hyvin vaihtelevasti.
Pohjoisessa Omri-nimisen kuninkaan valtakausi oli hieno.
Hän oli taitava poliitikko ja talouden nero.
Hän oli mahtava kuningas, mutta silti hänet kuitataan seitsemällä jakeella.
Vaikka hän sai paljon aikaan, hän teki sitä, mikä oli pahaa Herran silmissä.
Hänen saavutuksillaan ei ollut mitään arvoa Herran silmissä.
Näin Jumala arvioi valtionjohtajia.
Jumala ei katso saavutuksia vaan sitä, miten he elävät, -
mihin he uskovat ja miten he käyttäytyvät.
Siksi joillekin kuninkaille on omistettu kokonaisia lukuja.
Nämä suhdeluvut kielivät Jumalan näkökulmasta.
Kirja perustuu historiaan, mutta se on valikoima.
Historia ei ole ikinä objektiivista.
Historiankirjoittaja ensinnäkin valikoi.
Hän valitsee, mitä hän pitää tärkeänä.
Toiseksi historiankirjoittaja selvittää yhteyksiä.
Hän osoittaa, miten asiat liittyvät toisiinsa.
Kolmanneksi hän selittää, miksi jokin asia tapahtui.
Historiankirjoituksessa on valikoinnin, yhdistelyn ja selittämisen vaiheet.
Häntä ohjaa se, mitä hän pitää tärkeänä, -
miten asiat hänen mielestään liittyvät yhteen -
ja miksi hänen mielestään A johtaa B:hen.
Kuninkaiden kirja on subjektiivista historiaa Jumalan näkökulmasta.
Samuelin ja Kuninkaiden kirjat tunnetaan nimellä Varhaiset profeetat.
Niihin lukeutuvat myös Joosuan ja Tuomarien kirja.
Ne ovat historiaa profeetallisesta näkökulmasta.
Jumala valikoi, mikä on tärkeää. Hän yhdistelee asioita -
ja selittää, miksi asiat tapahtuivat.
Tämä ei ole historiaa vaan profetiaa.
Kirjat sijoittuvat juutalaisen Vanhan testamentin toiseen osaan.
Ensin tuli laki eli viisi Mooseksen kirjaa.
Sitten tulivat varhaisemmat ja myöhäisemmät profeetat.
Lopuksi tulivat Kirjoitukset, jotka sisälsivät mm. Psalmit ja Sananlaskut.
Myöhemmät profeetat ovat Jesaja, Jeremia, Hesekiel -
ja 12 pikkuprofeettaa.
Kutsumme ensin mainittuja historiaksi ja muita profeetoiksi.
Juutalaisille ne olivat varhaisempia ja myöhempiä profeettoja.
Tutkimme Israelin kuningaskunnan pyhää historiaa.
Siinä on mukana moraalinen sanoma.
Se on historiasta kumpuava opetus.
On sanottu: "Historia toistaa itseään. Pakko, sillä kukaan ei kuuntele."
On sanottu: "Jos unohdat historian, olet tuomittu toistamaan sitä."
Historia on tärkeää. Muuten toistamme samat virheet emmekä opi.
Kirja kertoo historiasta. Samalla se on historiasta kumpuava opetus.
Jos laskee yhteen valtakaudet -
tai juutalaisen mallin mukaan kunkin kuninkaan kuningaskunnat, -
törmää hämmästyttävään tosiasiaan:
Jokainen hyvä kuningas hallitsi keskimäärin 33 vuotta.
Jokainen paha kuningas hallitsi keskimäärin 11 vuotta.
Historiasta käy ilmi, että hyvä hallinto kestää pitempään kuin paha.
Hyvä hallitsija kestää pitempään kuin paha.
Se kertoo Jumalasta. Elämme moraalisessa maailmankaikkeudessa.
Pahat hallitsijat kaatuvat nopeammin.
Heidän valtansa kesti kolmasosan hyvien kuninkaiden valtakaudesta.
Keskimäärin hyvä kuningas oli vallassa 33 vuotta ja paha 11 vuotta.
Jumala pitää hyvän kuninkaan vallassa kolme kertaa pitempään.
Siksi kerrotaan tarkasti, miten kauan kukin kuningas hallitsi.
Kuninkaiden kirjoja lukiessa pitää tehdä laskutoimituksia.
Muuten luemme vain vuosilukuja tylsistyneenä. Ei, tämä on jännää!
Vuosiluvut paljastavat, että Jumala hallitsee historiaa.
Se pätee yhä.
Hyvät sivilisaatiot ovat kestäneet pitempään kuin huonot, -
koska Jumala on valtaistuimella.
Israelin kuningaskunnan historiassa oli kolme vaihetta.
Ensimmäinen oli yhdistynyt kuningaskunta.
Siinä kolme kuningasta hallitsi kaikkia 12 sukukuntaa.
Ensimmäinen oli Saul. Hän oli paha. Sitten tuli Daavid. Hän oli hyvä.
Kolmas oli Salomo. Hän oli vähän kumpaakin.
Jokainen hallintokausi kesti 40 vuotta.
Se on tärkeää, koska 40 on ihmisen koettelun luku.
40 päivää erämaassa, 40 vuotta erämaassa
40 kuvaa koeaikaa, jolloin selviää, mitä tekoa ihminen on.
40 vuotta on koetuksen aika.
Jumala antoi koeajan yhdistyneen valtakunnan kuninkaille.
Se oli kuninkuuden koetus. Ikävä kyllä, he reputtivat.
Kaikki aloittivat hyvin, mutta loppu oli huono.
Silti yksi oli Jumalan mielen mukainen mies.
Heistä kukaan ei saanut kiitettävää koko jaksosta.
Yhdistynyt kuningaskunta kaatui.
1. Samuelin kirja kattaa Saulin 40 vuotta.
2. Samuelin kirja kattaa Daavidin 40 vuotta.
1. Kun. 1―10 kattaa Salomon 40 vuotta.
Heti Salomon kuoleman jälkeen valtakunta jakaantui ja aloitti sodan.
Vauraus keskittyi etelään, pääkaupunkiin. Pohjoinen oli köyhä.
Pohjoisessa oltiin tyytymättömiä.
Valtiota tuntui kiinnostavan vain pääkaupunkiseutu.
Kuulostaapa tutulta.
Vauraus ja painopiste siirtyvät sinne, missä kuningas istuu.
Valtakunta hajosi Salomon kuoleman myötä.
Kahdelle etelän sukukunnalle jäi pääkaupunki -
ja kuninkaallinen sukulinja. Pohjoisen 10 heimoa menetti kummatkin.
Niinpä pohjoisessa ei ollut jumalanpalveluspaikkaa -
eikä Daavidin kuninkaallista linjaa.
He perustivat jumalanpalveluspaikat Beeteliin ja Daaniin.
He pystyttivät Beeteliin ja Daaniin valtavat kultaiset vasikat.
He valitsivat kuninkaakseen Jerobeamin.
Tässä on Jerobeamin sinetti.
Siinä on leijona, Israelin symboli, ja Jerobeamin nimi.
Tämä on kylläkin kopio. Sinetti kaivettiin esiin Megiddosta.
Tämä on Jerobeamin sinetti.
Hän ei polveutunut Daavidin kuninkaallisesta suvusta.
Tämän jälkeen pohjoisvaltioilla oli yksi dynastia toisensa jälkeen.
Siellä tapahtui salamurhia ja vallankaappauksia.
Jumalanpalveluskeskuksissa oli kultaiset vasikat.
Heillä oli itse itsensä asettamia kuninkaita.
He tappoivat edellisen kuninkaan. Pohjoisvaltion tarina on surullinen.
80 vuotta jakautumisen jälkeen etelän ja pohjoisen välille syttyi sota.
Pohjoisen sukukunnat liittoutuivat Syyrian ja Damaskoksen kanssa, -
jotta etelän kaksi sukukuntaa saataisiin hävitettyä.
Siitä voi lukea Jesajan kirjasta.
Sota kesti 80 vuotta. Sitten oli 80-vuotinen rauhan aika.
80 vuoden jakso koostuu kahdesta 40 vuoden jaksosta.
Rauhan aikana Jumala lähetti heille kaksi merkittävää profeettaa.
Eliasta kerrotaan 1. Kun. 17:sta 2. Kun 2:een.
Sen jälkeen kerrotaan Elisasta.
He olivat tärkeitä pohjoisen profeettoja rauhan aikana.
Heidän jälkeensä sota alkoi taas.
Osapuolet syyllistyivät kataliin tekoihin.
Assyria vei Israelin 10 sukukuntaa Assyriaan vuonna 721 eKr.
Niistä tuli kymmenen kadonnutta sukukuntaa.
Jumala toki tietää, missä ne ovat.
Ilmestyskirjassa Jumala lupaa tuoda kaikki 12 sukukuntaa takaisin.
Jumala siis tietää.
Jäljelle jäi pieni valtakunta, joka koostui Juudasta ja Benjaminista.
Heillä oli pieni maatilkku Jerusalemin ympärillä.
Heillä oli pääkaupunki ja Daavidin kuninkaallinen sukulinja.
He olivat nähneet, että 10 veljesheimoa vietiin pois.
Olisi luullut, että he olisivat ryhdistäytyneet.
Jos perheestäsi 10 jäsentä vietäisiin pois ja Jumala sanoisi, -
että sinulle kävisi samoin, ellet muuta tapojasi, ryhdistäytyisitkö?
Ei, eivätkä hekään ryhdistäytyneet.
Jumala ei rankaise ketään varoittamatta.
Hän sanoi Aamoksen kautta:
"En tee mitään lähettämättä ensin profeettaa kertomaan aikeistani."
Jumala lähetti pohjoiseen Elian, Elisan sekä Aamoksen -
ja viimeisenä Hoosean.
Sen jälkeen Jumala lähetti profeetan toisensa jälkeen etelän heimojen luo:
Jesajan, Miikan, Naahumin ja muita.
Kansa ei kuunnellut. Vuonna 587 eKr., 140 vuotta myöhemmin, -
Juuda vietiin Babyloniaan.
Siihen Kuningasten kirjat päättyvät.
Ensin tulee siis Salomon yhdistynyt kuningaskunta.
Sitten kuningaskunta jakautuu.
Kerronta hyppii koko ajan pohjoisen ja etelän välillä.
Kerrotaan vuorotellen, mitä Juudan ja Israelin kuninkaat tekivät.
Olisi helpompaa, jos kummastakin kerrottaisiin erikseen.
Valtiot olivat jatkuvasti vuorovaikutuksessa, -
joten kertomuksia kuljetetaan rinnakkain.
Lopulta jäljelle jää vain kaksi heimoa etelässä.
Juudasta tulee sana "juutalainen".
Sitä ennen puhuttiin heprealaisista tai israelilaisista.
Evankeliumeissa käytetään yleisesti sanaa "juutalainen".
Kristityt ovat vuosisatoja ymmärtäneet Johanneksen evankeliumin väärin.
Johannes sanoo, että juutalaiset tappoivat Jeesuksen.
Sen nojalla kristityt ovat tehneet juutalaisille kauheita asioita.
Johannes ei tarkoittanut juutalaisilla kaikkia israelilaisia.
Hän tarkoittaa Juudan heimolaisia, jerusalemilaisia etelässä.
Hän ei laske mukaan galilealaisia. He rakastivat Jeesusta.
Juutalaiset Juudassa ja Jerusalemissa vihasivat Häntä.
Älä pidä Johanneksen evankeliumin juutalaisia koko Israelina.
Kyse on etelän väestöstä, ei pohjoisen väestöstä.
Jos tämä olisi tajuttu, olisi voitu välttyä väärinymmärrykseltä.
Juutalainen tarkoittaa Juudan heimolaista.
Pakkosiirtolaisuudesta palannutta joukkoa kutsuttiin juutalaisiksi.
Toivottavasti sain selvennettyä asiaa.
Kuka sitten kirjoitti Kuningasten kirjat?
Miten hän kirjoitti sen? Milloin ja miksi hän sen kirjoitti?
Kirjoittajaa ei tiedetä. Juutalaiset uskoivat sen olleen Jeremia.
Jotkin osat ovat identtisiä Jeremian kirjan kanssa.
Tiedämme, että profeetat kirjoittivat historiaa Jumalan näkökulmasta.
Toiset uskovat kirjoittajan olleen Hesekiel.
Uskon, että kirjoittaja oli Jeremia, koska häntä ei mainita.
Hän oli tapahtumien keskiössä, mutta häntä ei mainita lainkaan.
Olisi vaikea kuvitella, että Jeremia jätettäisiin mainitsematta.
Jeremia kirjoitti kirjat ja profetiansa erikseen.
On muitakin perusteita. Varmuudella sitä ei tiedetä.
Kuningasten kirjassa sanotaan yhä uudelleen:
"Niin kuin on kirjoitettu Salomon teoissa," -
"Israelin kuninkaiden aikakirjoissa ja Juudan kuninkaiden aikakirjoissa."
Kirjoittaja käyttää kansallisia arkistoja.
Hän kutoo ne yhteen, jotta historiasta saataisiin opetus.
Myös Jesajan kirjassa ja Kuningasten kirjoissa on samoja osia.
En tiedä, kirjoittiko Jesaja ne vai saiko Jeremia ne Jesajalta.
Kirjoittaja keräsi tietoja lähteistä ja kirjastoista.
Kertomus koottiin yhteen niin, että saatiin opetus historiasta.
Kirjoista valtaosa kirjoitettiin, ennen kuin kansa vietiin Babyloniin.
Kirjoittaja mainitsee, että temppeli on yhä pystyssä.
Kirjassa toistetaan jatkuvasti: "Niin kuin on tähän päivään saakka"
Kirja kirjoitettiin ennen romahdusta.
Kuningasten kirja päättyy Babylonin pakkosiirtolaisuuden puoliväliin -
erittäin mielenkiintoiseen tiedonjyväseen.
Babylonialaiset tappoivat Juudan viimeisen kuninkaan Sidkian.
Sidkia pantiin kahleisiin. Hänen poikansa tuotiin hänen eteensä.
Jokainen poika tapettiin. Sen jälkeen Sidkian silmät revittiin päästä.
Sidkia vietiin pois kahleissa.
Hänen edeltäjänsä Joojakim oli heikko.
Hän antautui babylonialaisille. Hänet otettiin vangiksi.
Kuningasten kirja loppuu siihen, -
että Babylonian kuningas Nebukadnessar vapautti Joojakimin.
Joojakim sai sen jälkeen aterioida aina kuninkaan pöydässä.
Se on mielenkiintoista.
Kirjat siis päättyvät pakkosiirtolaisuuden puoliväliin.
Se oli tärkeää.
Daavidin kuninkaallinen sukulinja -
alkoi aterioida kuninkaan pöydässä Babyloniassa.
Hänen nimensä on Jeesuksen sukupuussa.
Daavidin kuninkaallinen linja säilyi, koska Nebukadnessar piti sitä yllä.
Kuninkaallinen sukulinja palasi Serubbaabelin hahmossa.
Hänestä kerrotaan enemmän eräässä toisessa kirjassa.
Katastrofeista ja kauheuksista huolimatta -
kuninkaallinen sukulinja säilyi.
Juuda menetti myös Jerusalemin, Jumalan nimen kaupungin.
Miksi kirja kirjoitettiin?
Näemme selvän syyn.
Kansa on menettänyt maansa ja pääkaupunkinsa.
Se on viety väkisin pois. Se ei näkisi enää koskaan kotiaan.
He sanoivat varmasti: "Jumala on hylännyt meidät."
"Hän ei enää rakasta meitä. Miksi Hän salli tämän?"
Tällaisia kysymyksiä mekin esittäisimme, -
jos meidät vietäisiin väkisin pois kotoamme ikihyviksi.
Kysyisimme: "Miksi Jumala salli tämän?"
Kuningasten kirjat vastaavat, miksi Jumala salli sen.
Kirjoittaja sanoo: "Omaa syytänne!"
"Jumala ei ole rikkonut lupauksiaan. Hän on pitänyt ne."
"Hän lupasi tehdä näin, jos teette väärin. Älkää syyttäkö Jumalaa."
Hän osoittaa kuningaskuntien rappeutumisen kautta, -
että Jumala on uskollinen sanalleen.
"Tämä ei ole sattuma. Olette itse syypäitä siihen."
"Tiesitte, mitä Hän tekisi, mutta ette piitanneet siitä."
Tiedämme, että Jumala tuomitsee meidät. Mitä siis teemme?
Ihmisluonto on kiero ja uppiniskainen, kuten Jumala asian ilmaisee.
Teemme väärin, vaikka tiedämme sen suututtavan Jumalaa.
Käytämme hyväksemme Hänen kärsivällisyyttään.
Saksalainen runoilija Heine oli juutalainen ateisti.
Hän kuoli Pariisissa elettyään synnissä.
Hän kieltäytyi tapaamasta pappia kuolinvuoteellaan.
Hän sanoi: "Jumala antaa anteeksi. Se on Hänen ammattinsa."
Niin sanoi mies, joka käytti hyväkseen Jumalan kärsivällisyyttä.
Hän ei tajunnut, että Jumalan kärsivällisyys voi loppua.
Jumalan mylly pyörii hitaasti, mutta se tekee hienoa jälkeä.
On muistettava, että tuomio tulee ennen pitkää. Tulee tilinteon aika.
Kirjassa annetaan perusteellinen opetus historian kautta.
Jopa tässä synkässä kirjassa on toivoa, -
koska Jumala on omalta osaltaan luvannut olla rikkomatta liittoaan.
Hän sanoo sen monta kertaa Raamatussa:
"Saatatte rikkoa liittoni. Minä en riko sitä koskaan."
"Kun teidät viedään toiseen maahan, tuon lapsenne takaisin."
Jumala pitää lupauksensa. Hän ei riko sanaansa.
Hän lupasi viedä heidät pois ja tuoda lapset takaisin. Hän piti lupauksensa.
He olivat Babyloniassa 70 vuotta.
Jumala oli säätänyt lain, -
jonka mukaan maaperän piti antaa levätä joka 7. vuosi, -
jotta se voisi uudistua.
He olivat laiminlyöneet käskyä 500 vuoden ajan Salomon jälkeen.
Monenko vuoden edestä maa oli jäänyt vaille lomaa? 70.
Jumala sanoi: "Jos ette anna maan levätä, minä annan."
"Pysytte poissa maasta, kunnes se on pitänyt lomavuotensa."
Siksi kirja on kirjoitettu.
Kirjoittaja, mahdollisesti Jeremia, halusi laatia opetuksen historiasta:
"Katastrofi on kohdannut sukukuntia, koska ne eivät pitäneet liittoa."
Jumala lupasi kuitenkin säilyttää Daavidin kuninkaallisen sukulinjan.
Hän lupasi tuoda lapset takaisin. Hän pitää lupauksensa.
Pawsonin opetussarjoja voi tilata TV7:n verkkokaupasta: www.tv7.fi/kauppa tai kauppa@tv7.fi
Suomennos: TV7