Avades Vana Testamenti.
1. ja 2. Kuningate raamat, 1. osa David Pawson
Ma pean teile natuke pihtima - ma vihkasin ajalugu kooli ajal.
Seda õpetas üks pensionile läinud vikaar, kes suutis seda anda
igavamalt ja tüütumalt kui teiste ainete õpetajad.
Kuupäevad, lahingud, kuningad ja kuningannad.
Kas teil oli ka nii? See tundus kõik nii keeruline ja elukauge.
Mis asja mõte oli? Mis mõte selle õppimisel peale eksami
sooritamise oli? Minu ajalooteadmised päädisid nagu
selles raamatus "10:66", kus kõik oli kas hea või halb.
On naljakas, et Kuningate raamat on väga paljuski selline.
Kuningad olid kas väga head või väga halvad.
Palju on Piiblis ajalugu, kuid see on lihtsalt ühe
rahva ajalugu. See ei ole Hiina ega India ajalugu.
Ka mitte Ameerika ajalugu. See on lihtsalt ühe rahva
ajalugu, sellepärast, et nende ajalugu on Jumalale oluline.
Muu ajalugu võib olla huvitav, kuid see ajalugu
on absoluutselt ülioluline kogu inimkonnale.
Me oleme Iisraeli juhtimise teises faasis.
Mul on väike diagramm, mida ma tahan näidata.
Siin on aasta 2000 eKr., siin on 1000 eKr.
Siin on 500 eKr. Aabrahamist Taavetini kulus 1000 aastat.
Taaveti ajaks olid nad saanud kõik, mida Jumal tahtis,
et neil oleks. Neil oli tagasilööke.
Näiteks olid nad orjad Egiptuses 400 aastat.
Isegi peale oma maale jõudmist oli neil palju rünnakuid midjanlaste
poolt. Need olid tõelised tagasilöögid, kuid
nad läksid edasi ja lõpuks jõudsid nad kuningas Taaveti
poolt juhitud impeeriumini. Sellest räägib 1. Moosese raamat,
seejärel ülejäänud 4 Moosese raamatut.
Siis tulevad Joosua raamat, Kohtumõistjate raamat, Ruti raamat
ja 1. ja 2. Saamueli raamat. Kuningad käisid alla.
Mõlemad Kuningate raamatud räägivad, kuidas nad kaotasid
kõik, mis nad 1000 aastaga olid saavutanud.
Selles allakäigus oli väga kiiresti Peale Saalomoni kodusõda ja
seejärel lõhenemine 10 suguharu vahel põhjas ja 2 suguharu vahel
lõunas. Nad ei ühinenud enam kunagi.
Nüüd ei olnud enam üks Iisraeli rahvas.
10 põhjasuguharu hoidsid Iisraeli nime, sest neid oli 10.
2 lõunasuguharu võtsid endale nime Juuda, sest
Juuda suguharu oli suur ja Benjamini suguharu oli väike.
Seega oli neil kodusõda. 10 põhjasuguharu käisid
pidevalt alla, kuni kõik 10 võeti Assuri koosseisu.
Lõunas olid neil siiski mõned edusammud.
Nad läksid ülesmäge Hiskija ajal, kes oli väga hea kuningas, ja
lapskuninga ajal, kes hakkas valitsema 8-aastaselt.
See oli Joosija, kuid see ei peatanud pidevat allakäiku
ja lõpuks need 2 suguharu allutati Paabeli poolt.
Nad lõpetasid nagu olid alustanud.
Enne orjadena Egiptuses, nüüd olid nad Assuri-Paabeli
alla võetud. See on traagiline lugu.
Üks peapõhjusi selle lugemisel on, et see võib juhtuda ka
kogudusega. Ka seda juhtub.
Sa võid selle kõik saada ja võid selle kõik kaotada.
Te tavaliselt kaotate selle kiiremini, kui te selle saite.
Täiendame natuke seda väikest diagrammi. Nad tulid tagasi
pärast 70 aastat, kuid nad ei saanud kunagi oma vabadust
uuesti tagasi. Siis valitsesid neid preestrid prohvetite
ja kuningate asemel. Nad okupeeriti egiptlaste ja süürlaste
poolt. Siis kreeklaste poolt. Siis oli neil kohutav
Antiokus Epifani aeg 3,5 aastat.
Ta tegi kõige kohutavamaid asju. Ta ohverdas sigu
templialtarile. Ta ehitas Zeusi kuju templisse ja muutis
templi käärkambri bordelliks.
Ta on Antikristuse võrdpilt. Tema oli kõige hullem, kes on
kunagi olnud, ja siis tulid roomlased.
Siis tuleb Taaveti poeg Jeesus, sest Joosepil ja Maarjal
oli sugupuu. Nemad pärinesid kuningas Taavetist.
Tuhande aasta täitumine, 500 aasta, 1000 aastat hiljem,
kui Taaveti poeg Jeesus tuleb.
Ma näitan teile, kus me oleme, kui õpime Kuningate raamatut.
Me õppisime Saamueli ja see viis meid tippu.
Nüüd Kuningate raamat hõlmab alates sellest kuni siia alla.
500 aastat kurba ajalugu. Võtame mõned märksõnad uuesti.
Ma rääkisin, et Iisraeli valitsus läks erinevatest etappidest läbi.
Esmalt olid patriarhid umbes 500 aastat, siis juhtisid neid
prohvetid alates Moosesest kuni Saamuelini.
Siis kuningad alates Saulist kuni Sidkijani.
Siis tulid preestrid. See peaks olema Joosua, mitte Serubbaabel.
Siis tulevad Annas ja Kaifas. Seega vaatame me lugu
Iisraeli kuningriigist Kuningate raamatus, kui neid juhtisid kuningad.
Heebrea keeles nimetatakse seda raamatut Iisraeli kuningriigiks.
Inglise keeles on see Kuningate raamat, kuid heebrea keeles
Kuningriikide raamat. See on sellepärast, et sõnal "kuningriik"
on eriline tähendus heebrea keeles. Inglise keeles seda ei ole.
Inglise keeles tähendab sõna "kuningriik" maatükki.
Valdust. Meie oleme osa Ühendkuningriigist.
Mul on teile uudis - see ei ole ühendatud, see ei ole kuningriik.
Samas ei ole see sellele halb nimi.
Me kaldume sellest mõtlema, kui millestki kaardil olevast.
Heebrealastele oli kuningriik pigem valitsemine kui ala.
Seda määratleti meelevalla terminites.
Mitte territooriumi terminites.
See oli põhiliselt võimu määr, mitte varanduse hulk, mis
kuningal oli. Kui me räägime Jumala kuningriigist, ei räägi me
kohast, vaid räägime võimust.
Me räägime valitsemisest. Meil on see keeruline
konstitutsiooniline monarhia, kus kuninganna on võimul,
kuid ta ei valitse. John Major valitseb.
Me oleme röövinud troonilt selle valitsemise võimu.
Sellepärast on troonil väga vähe võimu meie maal.
Selle suur eelis on, et see hoiab võimu teiste inimeste kätte
sattumast. Seega sõjajõud ja kohtud ei ole otseselt
valitsuse all, kuid nad on vastutavad kuninganna ees.
Ja see lihtsalt väldib poliitikute kätte liiga suure võimu sattumist.
Seega meie monarhiat ei hinnata mitte võimu põhjal,
mis tal on, vaid võimu põhjal, mis hoiab teised eemal.
Kas suudate jälgida? Kuid tõelises kuningriigis on kuningal võim
Tema teeb seaduseid. Seal ei ole parlamenti,
ei ole hääletamist ega opositsiooniparteisid.
Kuningas valitseb. Ta valitseb määruste, mitte debati kaudu.
Tema teeb seadusi. Igaüks peab neid järgima.
Kas te tahaksite elada kuningriigis?
Kas te tahaksite, et üks mees valitseks Inglismaal ja teeks
kõik seadused? Ei ole parlamenti, valimisi ega hääletamist.
Te ei ole kindlad. Ma võin teid 2 minutiga veenda, kui mul oleks
õige kuningas, kes oleks täiesti õiglane, kes paneks oma elu
inimeste pärast maha. Kes vaatab, et ei ole vaeseid ega haigeid.
Siis te tahksite kuningriigis olla.
Kuningriik sõltub täielikult kuninga iseloomust.
Kui teil on hea kunigas, siis kuningriik on kaugelt parim
valitsemise vorm. Kui teil on halb kuningas, on see kõige hullem.
Sellepärast me eelistame demokraatiat, sellepärast, et
see hoiab ära liigse võimu sattumise ühe inimese kätte.
Churchill on öelnud, et demokraatia on kõige halvem
valitsemise vorm, välja arvatud kõik teised.
Ta mõtles selle all, et see oli arvatavasti kõige turvalisem.
Probleem on selles, kui sa loed ajalugu, siis on olnud 10 korda
rohkem halbu kui häid kuningaid.
Lordi Acton ütles: Võimul on kalduvus täielikult korrumpeeruda.
Kui annate kogu võimu 1 mehe kätte, võite sattuda eksiteele,
sest võim rikub inimesed. Nimetame seda nüüd diktatuuriks,
kuningriik oli selline. Seega mõiskem
raamatute heebrea pealkirju - Iisraeli kuningriigid.
Kuningriik oli inimese valitsemine. Tema kuningriik lakkas, kui tema
lakkas olemast. Siis sai järgmine alguse.
Kui me räägime Iisraeli kuningriigist, räägime
kuningriikidest mitmuses. Üks järgnes teisele.
Ma mainisin seda, sest see on fraasi "Jumala kuningriik"
tagapõhi. Te ei saa siis aru fraasist "ühendkuningriik".
Teil on vaja seda mõista Kuningate raamatuid lugedes.
Kuninga iseloom ja tema käitumine määras rahva saatuse.
Kui Iisraelil oli kuningas, räägivad ajalooraamatud sellest,
mida inimesed tegid. Kuid kui neil oli kuningas, räägivad ajaloo-
ramatud nagu Piibel sellest, mida kuningad tegid.
Te võite oletada, et seda, mida tegi kuningas, teeks iga teine.
Nad järgiksid teda. Tema ütleks: "See on minu seadus. Teie peate
seda pidama." Seega nad järgisid kuningat.
Tema iseloom oli kõige olulisem tegur - kui oli hea
kuningas, siis elasid nad rahus. Halva kuninga all leidsid nad
end sõjast. Kuningate raamatus on rõhuasetus valitsemisel.
Sellel, mida tema tegi, ja kas ta oli hea või halb kuningas.
Seda mõõdeti väga lihtsalt ühe standardiga - Taavetiga.
Kui ta oli nagu Taavet, siis oli ta hea.
Kui ta ei olnud nagu Taavet, siis ta oli halb.
Taavetist sai etalon peamiselt tema varasematel aastatel
enne tema langust. Inimesed vaatasid, kas ta on nagu Taavet.
Kas ta elab nagu tema isa Taavet?
Nii nad otsustasid, kuid selle taga oli üks sügavam põhjus.
Kui nad elasid nagu Taavet, siis nad tegid seda, mis oli Jumala
silmis õige. Kui nad seda ei teinud, siis nad tegid, mis oli
Jumala silmis kuri. Kui te loete Kuningate raamatut, siis on
väga lihtne - olid kas head või halvad kuningad.
Ma rääkisin. kuidas Saamuel ütles, et kuningad saavad kulukad olema.
Tegelikult ta ütles: "Teil juba on kuningas."
Kui me läheme tagasi kohtumõistjate aega, kui Gideon lõi midjanlasi,
läksid nad Gideoni juurde: "Gideon, me tahame, et sina
oleksid meie kuningas ja alustaksid dünastiaga, et sinu poeg valitseb."
Me tahame kuningat ja Gideon oli väga tark öeldes:
"Mina ei taha olla teie kuningas. Teil juba on üks.
Jumal on teie kuningas." Kahjuks nad muutsid meelt.
See on väga huvitav. See ei ole päris ajalooraamat tavatähenduses,
sest lehekülgede proportsioon, mis on igale kuningale pühendatud,
varieerub suuresti. Näiteks oli põhjas üks kuningas nimega Omri,
kellel oli väljapaistev valitsemine.
Ta oli poliitiline geenius.
Majanduslikult ta viis nad tippu.
Ta oli väeline kuningas, kuid ikkagi
on temast juttu vaid 7 salmis.
Kui efektiivne ta ka kuningana ei olnud, tegi ta halba, mis oli
kuri Jumala silmis. Jumala pilgu läbi ei tähendanud tema mistahes
suured saavutused midagi. Nii mõistab Jumal peaministrite
üle kohut. Nad võivad tohult palju saavutada,
kuid Jumal ei vaata selle peale.
Ta küsib: Kuidas ta elas?
Mida ta uskus? Kuidas ta käitus?
Sellepärast saad sa teise kuninga, kellele on terved peatükid
pühendatud. See proportsioon räägib teile palju Jumala vaatenurgast.
See põhineb kindlasti ajalool, kuid see on valik.
Ajalugu ei ole kunagi objektiivne.
Kui keegi istub maha, et kirjutada ajalugu, teevad nad 3 asja:
Esiteks nad teevad valiku. Esmalt tuleb teha valik, mis
tähendab, et sa valid kõige tähtsamad asjad välja.
Järgmine samm ajaloolasel on seostamine. Siis peab ta näitama,
kuidas tema poolt valitud asjad omavahel seotud on.
Kuidas see viis tolleni. Kolmas samm on selgitus.
Miks see tolle põhjustas. Iga ajaloolane läbib need
3 sammu: valik, seostamine ja selgitus.
Sellepärast sõltub ta täielikult sellest,
mis tema meelest on tähtis ja kuidas tema arvab, et need
sündmused omavahel seotud on. Miks ta arvab, et A viib B-ni ja
see omakorda C-ni. See on subjektiivne ajalugu, kuid
see on kirjutamine Jumalast lähtuvalt.
Sellepärast rääkisin ma teile, et VT-s Saamueli ja Kuningate
raamatuid kutsutakse endiste prohvetite raamatuiks
Joosua ja Kohtumõitjate raamatute kõrval.
Sekkepärast, et see on prohvetite poolt kirjutatud ajalugu.
Jumal on see, kes valib, mis on oluline, Jumal seostab
asju omavahel, Jumal selgitab, miks asjad on juhtunud nii nagu on.
Seega me ei loe ajalugu, vaid tegelikult loeme prohveteeringut.
See tuleb juudi Vana Testamendi teises osas.
Neil on seadus, mis on esimesed 5 raamatut- Moosese raamatud.
Prohvetid, nii endised kui viimased prohvetid
ja muud kirjutised nagu psalmid ja õpetussõnad.
Neil on viimased prohvetid - Jesaja, Jeremia, Hesekiel ja
12 vähemat prohvetit. Meie kaldume nimetama neid
raamatuid ajalooraamatuiks ja noid prohveteeringuiks.
Kuid juudid olid targemad öeldes: Ei, need olid endised prohvetid
ja viimased prohvetd. Läheme edasi.
Me õpime Iisraeli kuningriigi ajalugu. See on püha ajalugu.
Selles on moraal, sõnum. See ei ole lihtsalt õppetund
ajaloo kohta, vaid see on õppetund ajaloost.
Sellel on suur erinevus. Mõni ütleb: Ajalugu kordab ennast.
See peab nii olema, sest keegi ei kuula.
Teised on öelnud, et kui unustad mineviku,
pead sa seda uuesti läbi elama. Sellepärast on ajalugu oluline.
Muidu hakkame samu vigu tegema ja me ei õpi.
Sellepärast õpime seda ajalugu. See on ajaloo õppetund.
Selles on nii selge muster. Kui liidate kokku valitsused
või iga kuninga kuningriigid, leiad üllatava fakti -
liida aastate arv kokku ja jaga kuningate arvuga, siis
te leiate, et iga hea kuningas valitses keskmiselt 33 aastat.
Kas pole põnev! Kuid iga halb kuningas valitses keskmiselt
11 aastat. Nii kujuneb ajaloos.
Tervikuna leiate te läbi ajaloo, et head valitsused kestavad
kauem kui halvad. Head valitsejad kestavad kauem kui halvad.
Kui te võtate keskmise. See näitab, et Jumal kontrollib ajalugu.
Kui me elame moraalses universumis.
Halvad valitsejad valitsevad üldiselt lühemat aega.
Antud juhul 1/3 võrra vähem. Kui head kuningad valitsevad
keskmiselt 33 ja halvad kuningad keskmiselt 11, siis see ütleb
küllaltki lihtsalt: Jumal hoiab häid kuningaid troonil 3 korda
kauem kui halbu. Sellepärast rääkisime nii põhjalikult, kui
kaua iga kuningas valitses. Seega saate kõik selle tuletada.
Kui loete Kuningate raamatut, peate tegema väikseid arvutusi,
et paremini mõista, mida loete. Muidu te lihtsalt mõtlete:
"Oh, tema valitses 30 aastat ja tema 50 aastat. Kui igav."
Ei, see ei ole igav. See on paeluv.
Kui te selle matemaatiliselt lahendate, leiate te, et Jumal
juhib ajalugu. See kehtib läbi kogu ajaloo.
Head tsivilisatsioonid kestavad kauem kui halvad, sest Jumal
on troonil. Iisraeli kuningriik tegi läbi 3 etappi.
Esimene oli ühendkuningriik. 3 kuningat valitsesid üle kogu
Iisraeli kõiki 12 suguharu, kuid ainult 3 kuningat.
Esimene oli Saul, kuid tema oli kehv kuningas.
Teine oli Taavet. Tema oli hea kuningas.
Kolmas oli Saalomon. Tema oli segu heast ja halvast.
Jumal andis ühendatud Iisraeli valitseda igaühele täpselt 40
aastat. See on tähelepanuväärne, sest 40 on alati kui Jumal testib
inimesi. 40 päeva kõrbes, 40 aastat kõrbes.
40 on Jumala katseaeg. 40 aastat on Jumala silmis
prooviaeg. Kui kõik suguharud olid koos, andis Jumal neile 3
kuningale täieliku prooviaja. See oli kuningaks olemise test.
Kahjuks kukkusid nad testimisel läbi.
Kõik nad alustasid hästi. Kõik nad lõpetasid halvasti.
Siiski oli üks nendest mees Jumala südame järele.
Ükski neist ei olnud hea kõik need 40 aastat.
Seega ühendkuningriik kukkus läbi.
1. Saamueli raamat hõlmab Sauli 40 aastat.
2. Saamulei raamat hõlmab Taaveti 40 aastat.
1. Kuningate 1-1o hõlmab Saalomoni 40 aastat.
Kohe pärast Saalomoni surma põhi ja lõuna eraldusid teineteisest
ja neil oli kodusõda. Seal oli olnud kasvav pinge.
Ma teile juba rääkisin, sest kogu rikkus oli lõunas
pealinna ümber ja kogu vaesus oli tabanud põhja.
Põhjas oli palju mürglit, kuid valitsus oli huvitatud
ainult edelaosast. Ka saate aru, mida ma mõtlen?
Me teame seda liigagi hästi. See juhtub, sest seal kus on
valitsus, on rohkem rikkust ja huvitavamad asjad juhtuvad.
Peale Saalomoni surma ei suutnud keegi 12 suguharu koos hoida.
2 suguharu jäid lõunasse ja nad säilitasid pealinna ja
kuningliku liini. 10 suguharu põhjas kaotasid mõlemad.
Seega ei olnud neil ülistuse paika.
Neil ei olnud Taaveti kuninglikku liini.
Seega mida nad tegid? Nad asutasid omaenda
ülistuse keskused. 2 neist - Peetel ja Daan lõid
objektid inimeste tähelepanu tõmbamiseks.
Nad püstitasid 2 tohutu suurt kuldvasikat Peetelis
ja Daanis. Nad valisid oma kuninga, kelle nimi oli Jerobeam.
Mul on Jerobeami pitsat. Sellel on lõvi.
See on alati olnud Iisraeli sümbol.
See on Jerobeami nimi. See on koopia. See kaevati välja
Meggidost. See on selle mehe tõeline pitsat. Jerobeam.
Ta ei põlvnenud Taaveti kuninglikust soost.
Alates sellest oli neil põhjas üks dünastia teise järel.
Neil oli mõrvu ja võimu ülevõtmisi.
See on väga kurb lugu. Neil olid ülistuskeskused
kullast vasikatega ja neil olid tavaliselt ise valitud kuningad,
kes lihtsalt tapsid eelmise kuninga.
Lugu põhjas on tõesti üsna kurb.
Veelgi enam, 80 aastat peale lõhenemist oli sõda põhja ja
lõuna vahel. Tegelikult põhja suguharud tegid lepingu
Assuri ja Damaskusega, et 2 suguharu lõunas minema pühkida.
Jesaja päevil oli neil 80-aastane sõda.
Siis oli neil väike rahuaeg. 80 aastat rahu.
Pange tähele, et need 80 on kaks korda 40.
Selle rahu ajal saatis Jumal neile 2 prohvetit, kes
mängivad Kuningate raamatus tohutu suurt rolli.
Eelija ja temale järgnes Eliisa.
Need 2 prohvetit olid kohutavalt tähtsad põhjas
ajal, mil põhi ja lõuna võitlesid. Pärast Eelijat ja Eliisat läksid
nad sõtta tagasi ja võitlesid omavahel ja tegid jällegi
räpaseid trikke. Ei läinud palju aega, kui tuli Assur ja
allutas 10 Iisraeli suguharu endale 721 eKr.
Nendest said 10 kaotatud suguharu. Nad ei olnud täiesti kadunud, sest
Jumal teab, kus nad on. Nad olid laiali pillutatud.
Ilmutuse raamat tõotab, et Jumal toob need 12 suguharu tagasi.
Kus iganes nad ka ei oleks. Seega Jumal teab.
Tema peab arvet. Nüüd oleme jäänud üksikusse
kuningriiki. See on nüüd väga väike kuningriik.
Ainult Juuda ja väike Benjamini suguharu lõunas.
Väike maatükk Jeruusalemma ümber, kuid neil on ikka
veel pealinn. Neil on ikka veel Taaveti kuninglik liin.
Kas te ei arvaks, kui nad näevad 10 oma kaassuguharu ära võetuna,
et nad ütlevad: "Me peame selja sirgu lööma, või Jumal saadab
ka meid minema?" Kui 10 inimest teie perkonnast oleksid röövitud
ja kadunud ja Jumal ütleb teile: "Ka teie kaote, kui te korralikult
käituma ei hakka." Kas te ei parandaks oma käitumist?
Ei. Tragöödia on selles, et ka nemad ei teinud seda.
Jumal ei karista kunagi kedagi ilma, et ta oleks enne hoiatanud.
Jumal ütles prohvet Aamose kaudu: "Ma ei tee kunagi midagi enne kui
olen saatnud prohveti inimestele ütlema, mida ma tegema hakkan."
Sellepärast saatis Jumal Eelija ja Eliisa põhja ja
hiljem Aamose ja Hosea, kes oli viimane.
Peale Hooseat ei saatnud kedagi.
Peale seda saatis Jumal prohveti prohveti järel 2 järelejäänud
suguharule. Ta saatis Jesaja, Miika, Nahumi.
Ta saatis nii paljusid. Ikkagi nad ei kuulanud.
Tragöödia on selles, et 587 eKr., 140 aastat hiljem,
allutati väike Juuda Paabelile.
Sellega lugu lõpeb Kunigate raamatus.
Kui te loete Kuningate raamatut, siis kõigepealt loete te
ühendkuningriigist Saalomoni all. Siis loete te jagatud kuningriigist.
See on väga segav, sest siis käib asi ühest kohast teise.
Juuda kuningas tegi seda, Iisraeli kuningas tegi teist.
Ta tahab mõlemaga sammu pidada. See on üsna segadusse ajav.
Meile meeldiks, kui räägitaks esmalt kogu lugu põhja kohta
ja seejärel lõuna kohta. Ta teeb seda, sest nad olid
vastastikustes sidemetes nii sõja kui rahu ajal.
Seega esineb üheaegselt 2 lugu. Siis läheb lihtsamaks, kui meile
jäetakse vaid 2 Juuda suguharu, millest tuleb sõna "juut".
Enne seda nimetati neid heebrealasteks või iisraeliitideks.
Nüüd tuleb esmakordselt sõna "juut".
See sõna sai väga tavaliseks evangeeliumi loos, kui tuli
Jeesus. Sajandeid on inimesed Johanese evangeeliumi valesti
mõistnud, mis ütleb, et juudid tapsid Jeesuse.
Kahjuks on kristlik kogudus kõik juudid sellega seostanud,
millega nad on juudi rahvale kohutavaid asju teinud.
20 sajandit: "Teie juudid tapsite Jeesuse."
Kui Johannes oma evangeeliumit kirjutades ütleb, et juudid
tapsid Jeesuse, ei mõtle ta kõiki iisraeliite.
Ta mõtleb Juuda rahvast! Teisisõnu Jeruusalemma inimesi
lõunas. Ta ei mõtle galilealasi. Galilealased armastasid Jeesust.
Ainult kui ta läks lõunasse Juudas asuvasse Jeruusalemma,
siis juudalased vihkasid teda. Kas suudate jälgida?
Kui te loete Johannese evangeeliumis juudid,
siis ärge mõelge kõiki iisraeliite.
Need on lõunahõimud, mitte põhjahõimud.
Ma tõin selle sisse, sest oleks saanud vältida sajandeid
kestnud väärarusaama, kui mõistaksime, et juut tähendab
kedagi Juudast. Alates sellest, kui need 2 suguharu lõpuks eksiilist
tagasi tulid, olid nad lihtsalt juudid.
Lubage küsida mõned olulised küsimused:
Kes kirjutas need raamatud? Kuidas ja millal ta need kirjutas
ja miks ta need kirjutas? Me ei tea kes.
Enamik juutidest arvavad, et see oli Jeremia.
See on tema moodi. Mõned Kuningate raamatu osad
on identsed Jeremia raamatu peatükkidega.
Me teame, et prohvetid kirjutasid ajalugu,
sest nad nägid seda nii, nagu Jumal näeb.
Seega võib see olla Jeremia. Teised arvavad, et see on
Hesekiel. Mina arvan, et see oli Jeremia.
Seda ühel põhjusel - teda ei ole mainitud.
Kuid ta oli kõige selle keskel ja temast ei
ole sõnagi. Ma ei kujuta ette, et keegi võiks sellest ajaloo
perioodist rääkida mitte kordagi Jeremiat mainides.
Kuid kui ta ise kirjutab, siis ta ei teeks seda.
Ta on oma prohveteeringud eraldi üles kirjutanud.
Seega mina hääletan Jeremia poolt.
Kuidas seda kirjutati?
Kuningate raamatus on kirjutatud: "Nagu see on kirjutatud Saalomoni
tegudest, nagu see on kirjutatud Iisraeli kuningate kroonikates.
Nagu see on kirjutatud Juuda kuningate kroonikates."
Ta kasutab kindlasti rahvapärimust.
Ta kasutab teiste inimeste ülestähendusi.
Neid kokku põimides loob ta ajaloo õppetunni.
On isegi mõned Jesaja raamatu osad, mis on sõna-sõnalt samad
kui Kuningate raamatu mõned lõigud.
Kas Jesaja kirjutas need osad ja Jeremia sai need Jesajalt,
seda ma ei tea. Ta kasutas tavalist ajaloolist
meetodit - ta kasutas oma allikaid, kogudes materjali
raamatukogust ja siis ta pani selle sellisel viisil kokku, et me saame
sügavmõttelise õppetunni juhtunut jälgides.
Millal see kirjutati? Palju sellest on kirjutatud enne Paabeli
alla sattumist, sest ta mainib, et tempel on ikka veel püsti.
Ta kasutab sagedasti fraasi - "Nagu see on selle päevani."
Kui te loete Kuningate raamatut, siis leiate pidevalt:
"Nagu see on selle päevani." See on ilmne, et ta kirjutas
enne, kui kogu see kupatus kokku kukkus.
Siiski viimane väike osa Kuningate raamatust lõpeb: Paabeli eksiili keskel.
See on kõige ebatavalisem lühiuudis.
Babüloonlased olid tapnud viimase Juuda kuninga, keda
hüüti Sidkijaks. See oli talle väga kohutav.
Nad panid ta ahelatesse. Siis rivistasid nad tema pojad
tema ette ja nad tapsid kõik Sidkija pojad.
Kui ta oli näinud kõikide oma poegade suremist,
torkasid nad tal silmad välja ja viisid ta ahelates minema.
See oli Sidkija. Eelmine kuningas Joojakin oli nõrk kuningas.
Ta ei üritanud babüloonlastele vastu astuda.
Tegelikult võtsid nad ta vangi.
Viimane asi Kuningate raamatus on, et Paabeli kuningas
vabastas eelviimase kuninga vangistusest ja
kutsus ta sööma kuninga lauda. See on väga huvitav uudis
Kuningate raamatus. See tähendab, et see oli lõpetaud eksiili
poolel teel. See on väga tähtis.
See tähendab, et see Taaveti kuninglik liin tegelikult
alustas oma söögiaegadega kuninga lauas Paabelis.
Te leiate selle mehe nime Jeesuse sugupuus.
Sest Taaveti kuninglik liin säilitati sellega Nebukadnetsari poolt.
Ja kuninglik liin tuli tagasi Serubbaabeli isikus.
Me saame temast rohkem teada ühte teist raamatut õppides.
Läbi kogu selle lakkamatu katastroofi ja õuduse
hoiti kuninglik liin alles.
Nad kaotasid ka Jeruusalemma - Jumala nime linna.
Sellega jõuame kõige tähtsama küsimuseni - miks see kirjutati?
Me võime nüüd selget põhjust näha.
Siin on kogu rahvas, kea on kaotanud oma maa, pealinna,
kes on vägivaldselt ära viiidud.
See põlvkond ei näe enam kunagi kodu.
Nad tõenäoliselt rääkisid nii: "Jumal on meid maha jätnud.
Jumal ei armasta meid enam. Miks Jumal laskis sellel
meiega sündida?" Te küsiksite ka selliseid asju, kui see teie ja
teie lastega juhtuks. Kui teid vägivaldselt teie maalt
minema viiakse ja te ei näe kunagi enam oma kodu.
Te oleksite küsimustest tulvil - miks Jumal on lasknud sellel
meiega juhtuda? Kogu Kuningate raamat on vastus sellele, miks
Jumal sellel sündida laskis. Õige oleks öelda: Nende oma süü
tõttu. Jumal ei ole oma lubadusi murdnud. Ta on neid pidanud.
Ta lubab seda teiega teha, kui te valesti käitute.
Seega ärge süüdistage Jumalat. Jumal on oma lubadusi pidanud.
Ta kasutab kõiki neid allikaid kuningriikidest, nende allakäigust,
et neile näidata: üks asi on kindel - Jumal on ustav oma
Sõnale. See ei ole juhus. Te ise põhjustasite selle,
sest te teadsite, mida Jumal teil teha käseb.
Siiski te ignoreerisite Teda. Kuid see on inimloomus.
Me sügaval sisimas teame, et Jumal mõistab ühel päeval
kohut selle üle, kuidas me elasime.
Mis me sellega peale hakkame? Inimloomus on nii rikutud ja
tõrges, kui kasutada Jumala omadussõna.
Me jätkame elamist viisil, millest me teame, et see vihastab Jumalat.
Me kuritarvitame tema kannatlikkust.
Nagu Saksa luuletaja Heine, kes oli ateistist juut.
Ta lõpetas Pariisis ja suri pärast patust elu.
Nad kutsusid preestri, et ta oma patud tunnistaks, kuid ta keeldus
sellest, öeldes lihtsalt surres: "Jumal andestab mulle, see on
Tema amet." Heine sõnad surres näitasid, et ta kasutas Jumala
kannatlikkust kurjasti. Ta ei mõistnud, et Jumala kannatus katkeb.
See võttis sadu aastaid, kuid pikemas perspektiivis
Jumala veskid jahvatavad aeglaselt, kuid kindlalt.
Te peate meeles pidama, et kohus tuleb varem või hiljem.
Sellepärast on see raamat kirjutatud.
Ta lihtsalt kasutab ajalugu. See on sügavmõtteline õppetund
neile inimestele. Siiski on olemas lootus.
Isegi selles tumedas raamatus on lootus, sest Jumal on lubanud,
et ta ei riku kunagi oma osa lepingust.
Ikka ja jälle olen ma alla jooninud, kui see VT-s esineb.
Jumal ütleb: "Sina võid lepingut rikkuda, mina ei tee seda kunagi.
Seepärast kui teid on viidud teisele maale,
toon Ma teie lapsed tagasi." Jumal peab oma lepingut.
Ta ei murra kunagi oma sõna. Ta lubas, et viib nad oma
maalt minema ja lubas nende lapsed tagasi tuua.
Seda ta ka tegi. Nad olid 70 aastat Paabelis.
Kas teate miks? Ma vist rääkisin teile varem.
Sellepärast, et Jumal oli kehtestanud seaduse,
mille kohaselt nad pidid laskma maal iga seitsme aasta tagant
puhata. "Olgu sellel puhkus, et maa saaks uuendatud."
Nad olid seda ignoreerinud kõik need 500 aastat alates Saalomonist.
Te võite selle välja arvutada, kui paljudest puhkuseaastatest oli
maa ilma jäänud. 70-est. Jumal ütles: "Kui teie ei anna maale puhkust,
siis teen seda mina. Teie olete maalt eemal, kuni see on
oma puhkuse kätte saanud." See kõik on omavahel seotud.
Sellepärast on see kirjutatud. Kui see oli Jeremia, kes ütles:
"Ma kirjutan viimase 500 aasta ajaloo, et inimesed saaksid
sõnumi: See katastroof on tulnud kõigi 12 suguharu peale,
sest nad ei pidanud lepingut. See ei ole lootusetu.
Jumal oli lubanud hoida Taaveti kuningliku liini alles."
Ta lubas oma lapsed tagasi tuua ja seda Ta tegi.
Tõlge: Airi Vasar