VANHA TESTAMENTTI AVAUTUU
JOB, Osa 1
Nyt on vuorossa Jobin kirja.
Hepreaksi nimi ääntyy: "Jov".
Meidän kielessämme nimi äännetään: "Job".
Jobin kirjasta jotkin osat ovat hyvin tuttuja.
Se on tuottanut kieleemme sananparsia.
Jaakob puhuu kirjeessään "Jobin kärsivällisyydestä".
Se on tunnettu sananparsi englantia puhuvissa maissa.
"Jobin ystäväksi" kutsutaan ihmistä, joka sanoo:
"Asiat voisivat olla pahemminkin."
Hesekiel pitää Jobia Nooan ja Danielin ohella -
vanhurskaimpana koskaan eläneenä miehenä.
Job, Nooa ja Daniel
Jobin kirjaa lainataan lähes kaikissa hautajaisissa.
"Herra antoi ja Herra otti. Kiitetty olkoon Herran nimi."
Sanat ovat lähes puhki kuluneet.
Tarvitaan paljon rohkeutta ja uskoa lausua nuo sanat -
ja tarkoittaa niitä, kun on juuri menettänyt jonkun rakkaan.
Händelin Messias-oratorioon on poimittu sanoja Jobista:
"Tiedän lunastajani elävän."
Jobin kirjasta pienet osaset ovat hyvinkin tuttuja.
Monikaan ei ole lukenut sitä kokonaan läpi.
Kannattaa olla tarkka, kun siteeraa Jobin kirjaa.
Muuten siteeraa kohtaa, joka onkin valhe.
Kirjan lopussa Jumala sanoo, että Jobin ystävät olivat väärässä.
Näin käy, kun siteeraa asiayhteydestä irrotettua tekstiä.
Saattaa siteerata Jobin ystävää eli jotakin, mikä on väärin.
Ei voi umpimähkään ottaa jaetta ja siteerata sitä Jumalan totuutena.
Raamattu on Jumalan Sanaa, mutta siitä osa ei ole totta.
Ymmärtänette, mitä tarkoitan.
Raamattu kertoo rehellisesti asioista, jotka ovat väärin.
Raamattu kertoo, miten ihmiset puhuivat -
ja miten heitä ojennettiin. Siksi on tärkeää tuntea koko kirja.
Tämä saattaa tuntua omituiselta aloitukselta.
Osallistuin teologiseen keskusteluun raamattukoulussa hiljattain.
Näkemyksiä perusteltiin Raamatulla. Joku siteerasi Jobin ystävää.
Hän ei kertonut raamatunpaikkaa, mutta tiesin, mikä se oli.
Hän siteerasi sanoja, jotka eivät olleet oikein tai totta.
Ne saivat hänet kuulostamaan raamatulliselta.
Raamatussa jokaisella lausumalla on tietty asiayhteys.
Kunkin kirjan sanoma määrää lausuman merkityksen.
Kun tuntee kirjan, josta siteeraus on peräisin, -
asiayhteys ja tarkoitus pysyvät paremmin samoina.
Jobin kirja kuuluu vanhimpiin tunnettuihin kirjoihin.
Se on luultavasti vanhimpia kirjoituksia ihmiskunnan historiassa.
Ajankohdan määrittäminen ei ole helppoa, -
mutta kirja on patriarkkojen ajalta eli Aabrahamin ajoilta.
On sanottu, että kirjan kulttuuri sopii Aabrahamin aikaan.
Lisäksi Job tuntee Aabrahamin Jumalan nimen, Jahve, ja käyttää sitä.
Silti siinä ei viitata lainkaan Egyptistä lähtöön, Siinain liittoon -
tai Mooseksen lakiin.
Ne ovat niin tärkeitä, -
että jokainen profeetta mainitsee Egyptistä lähdön ja Siinain liiton.
Jobin kirja sopii kulttuurisesti patriarkkojen aikaan.
Siinä ei puhuta Egyptistä lähdöstä tai Siinain liitosta.
Siinä mainitaan Aabrahamin, Iisakin ja Jaakobin Jumalan nimi.
Jos ajoitus pitää paikkansa, se kuuluu maailman vanhimpiin kirjoihin.
Tällaisia kirjoja alkoi tulla vasta paljon myöhemmin.
Sikäli se on ainutlaatuinen.
Onko se faktaa vai fiktiota?
Se on vaikea kysymys. On kolme mahdollisuutta.
Ensimmäinen vaihtoehto on se, että kertomus on faktaa.
Vanha testamentti pitää Jobia historiallisena henkilönä, -
samoin Uusi testamentti. Job varmasti oli todella olemassa.
Jopa hänen osoitteensa mainitaan. Kirje kylläkin palautuisi lähettäjälle.
Hän asui Uusin maassa.
Sen arvellaan sijainneen Mesopotamiassa -
Eufratin ja Tigriksen tienoilla Damaskoksen takana.
Se oli kulttuuri, jossa kamelit ja lampaat olivat tärkeitä.
Job vaikuttaa todelliselta ihmiseltä.
Jobin ja hänen vaimonsa reaktiot tuntuvat uskottavilta.
Melkein kuulee heidän sananvaihtonsa.
Ystävien kommentit ovat uskottavia. Tunteet tuntuvat aidoilta.
Miksi kukaan ajattelisi, ettei kyse ole faktasta?
Jobin kirjassa on myös kaikki fiktion merkit.
Siinä on jotakin keinotekoiselta ja epäaidolta tuntuvaa, -
esimerkiksi jotkin tapahtumat.
Tapahtuu neljä katastrofia yksi toisensa perään.
Vain yksi ihminen jää jäljelle sanomaan: "Vain minä selviydyin."
Voi tuntua hieman epäuskottavalta, -
että neljästä katastrofista selviää kustakin vain yksi henkilö.
Vain yksi jää henkiin.
Siinä on lievää keinotekoisuuden makua.
Entä se onnellinen loppu?
Job menetti kaikki lapsensa mutta sai uusia tilalle.
Eikö hän ikävöinyt niitä muita?
Tarinassa on jotakin erilaista ja outoa.
Entä sitten puheet? Ne ovat kaikki runomuodossa.
Runous on keinotekoinen puheen muoto.
Ihminen ei luonnostaan keskustele runomuodossa.
Jobin kirjasta valtaosa on runoutta.
Hänen ystävänsä lausuvat hienoja runoja.
Ei tunnu uskottavalta, että Jobin kaikki ystävät olivat runoniekkoja.
Se tuntuu silotellulta.
Kuka merkitsi puheet muistiin?
Ystävät vuodattivat sivutolkulla runoutta. Kuka sen kirjoitti ylös?
Aion olla rehellinen.
Uskoakseni Jobin kirja on fiktion ja faktan sekoitusta.
Kirja perustuu todelliseen henkilöhahmoon.
Hänelle tapahtui onnettomuuksia, ja hän alkoi pohtia jumalasuhdetta.
Lähi-idässä on muitakin kertomuksia Jobista.
Hänet tunnetaan myös Raamatun ulkopuolella.
Kärsimykset ja Jobin suhtautuminen niihin ovat tehneet syvän vaikutuksen.
Muissa kulttuureissa on kertomuksia Jobista.
Vaikka hän tunsi Israelin Jumalan, hänet tunnetaan Israelin ulkopuolella.
Varmasti joku toinen kirjoitti kertomuksen ja laajensi sitä.
Vertaan sitä Shakespearen historiallisiin näytelmiin.
Shakespearen näytelmä Henrik V perustuu historiallisiin tapahtumiin.
Henrik V todella taisteli Agincourtissa.
Shakespeare on kuvannut taistelun ja siihen osallistuneita ihmisiä -
runouden kautta.
Joku on tehnyt samoin Jobin kertomuksen suhteen.
Jumalaapelkäävän miehen kertomus ja tämän kärsivällisyys -
on sommiteltu taitavasti runoksi, -
joka tuo ilmi hänen kohtaamiaan onnettomuuksia.
Mies nimeltä Robert Bolt kuoli viime viikolla.
Hän oli mm. Kunnian mies- ja Arabian Lawrence -elokuvien käsikirjoittaja.
Ne ovat faktan ja fiktion sekoitusta, faktiota.
Bolt pyrki elokuvan päähenkilöiden ongelmien ytimeen.
Hänen käsikirjoituksensa olivat suurenmoisia.
Aivan kuin tuntisi päähenkilöt henkilökohtaisesti -
ja tietäisi, mitä he kävivät läpi. On olemassa kahdenlaista faktiota.
On sellaista, joka väärentää todellisen ihmisen elämän.
Sitä tulee nykyään tuutin täydeltä.
John Osbornen elokuva Martti Lutherista on hyvä esimerkki.
Se kertoo enemmän John Osbornesta kuin Martti Lutherista.
Joskus faktiolla ajetaan oma asiaa historiallisen henkilön verukkeella.
On myös totuudenmukaista faktiota, -
joka kertoo, mitä päähenkilön elämässä todella tapahtui.
Uskoakseni siitä on kyse Jobin kirjassa. Saatte olla eri mieltä.
Jobin kirja on loistavaa runoutta.
Olen varma, etteivät Jobin ystävät puhuneet hänelle tällä tavoin.
Sama nerokkuuden leima kulkee läpi Jobin kirjan.
Runous tuo esiin keskustelu- kumppanien todelliset haasteet.
Kirjan kirjoittaja on varmasti ollut nero.
Thomas Carlyle sanoi: "Se on jalo kirja. Se kiehtoo kaikkia."
Alfred Tennyson sanoi: "Tämä on kaikkien aikojen suurin runo."
Se on vahvasti sanottu.
Luther sanoi sitä Raamatun loisteliaimmaksi kirjaksi.
Sitä on verrattu Homerokseen, Vergiliukseen, Danteen, -
Miltoniin ja Shakespeareen.
Se kuuluu maailmankirjallisuuden merkkiteoksiin.
4 000 vuotta vanha Jobin kirja on kenties merkittävin kirjallinen teos -
kautta aikain. Se on silti paljon enemmän kuin vain kirjallisuutta.
Se on heprealaista runoutta, jossa pääpaino on sanomassa.
Se toistaa ajatukset säepareina.
Se on myös filosofinen teos.
Filosofia johdattaa elämän suurten kysymysten äärelle.
Miksi olemme täällä? Mistä elämässä on kysymys? Mistä paha tuli?
Ennen kaikkea, miksi hyvät ihmiset kärsivät?
Jobin kirja vastaa suuriin kysymyksiin draamarunouden muodossa.
Miksi on kipua ja kärsimystä? Miksi ne jakaantuvat epäreilusti?
Miksi hyvät ihmiset kärsivät ja pahat pääsevät pälkähästä?
Jos Jumala on olemassa, piittaako Hän kärsimyksestämme?
Job painii näiden syvien kysymysten äärellä.
Siksi se puhuttelee jokaista kulttuuria ja ihmistä.
Se on myös teologinen kirja.
Filosofia käsittelee näitä kysymyksiä abstraktisesti.
Teologia joutuu liittämään ne Jumalaan.
Ihmisellä täytyy olla tietty kuva Jumalasta, -
ennen kuin kärsimyksestä voi tulla ongelma.
Jos uskot, että Jumala on paha, kärsimys ei ole mikään ongelma.
Paha Jumala aiheuttaisi kärsimystä. Missä siis on ongelma?
Ongelmia tulee vain, jos uskoo, että Jumala on hyvä.
Kärsimys ei ole ongelma myöskään silloin, jos uskoo, -
että Jumala on heikko ja kykenemätön auttamaan.
Jumala kokisi myötätuntoa muttei voisi asialle mitään.
Vain jos uskoo Jumalan olevan kaikkivaltias ja hyvä, tulee ongelmia.
Kärsimys voi olla ongelma vain, -
jos uskoo Jumalan olevan voimallinen ja rakastava.
Moderni teologia pyrkii kiertämään ongelman -
kieltämällä jommankumman. On yleistä kieltää, että Jumala on hyvä.
Sanotaan, että Jumala on paha. Hän naruttaa meitä:
"Syöpä on sairas pila. Sellainen Jumala on."
Monessa nykyromaanissa on tämä kuva Jumalasta.
"Jumala on kaikkivaltias ja paha." Se poistaa kärsimyksen ongelman.
Seurakunnan sisällä puolestaan on alettu uskoa, että Jumala on heikko.
Televisiossa haastateltiin erästä piispaa.
Hän sanoi, että Jumala on yhtä heikko kuin vesi.
Hän kuuluu valtuuskuntaan, joka valvoo anglikaanisen kirkon oppia.
Hän kertoi uudesta löydöstä: Jumala on heikko.
Hän ei mahda ongelmille mitään. Hän odottaa, että ratkaisemme ne.
Hän kertoi uskovansa, että ihmiset tulevat kirkkoon, -
kun he tajuavat, miten paljon Jumala tarvitsee heitä.
Haastattelija kysyi: "Millainen kuva teillä on Jumalasta?"
Hän vertasi Jumalaa mummoon, jonka rakkaus pitää perhettä koossa.
Muut tekevät työt. Haastattelija sanoi hämillään:
"Luulin, että Jumala on Isä, ei isoäiti."
Ongelma kierretään sanomalla, että Jumala on yhtä avuton kuin mekin.
Kärsimys on vain hyväksyttävä. Täytyy yrittää lieventää sitä.
Vain jos uskoo Jumalan olevan hyvä, rakastava ja myötätuntoinen -
sekä samaan aikaan kaikkivaltias, silloin kärsimys on iso ongelma.
Jobin kirjan takana on teologia, joka sanoo:
"Uskon, että on olemassa hyvä, kaikkivaltias ja rakastava Jumala."
Se synnyttää ongelman.
Kärsimyksen ongelmana pitäminen on totuudesta jo kolme neljäsosaa.
Viimeinen neljännes on jäljellä. Jos Hän on hyvä ja kaikkivaltias, miksi?
Toivottavasti tämä johdatti kirjan kysymysten äärelle.
Juutalainen ja kristitty käsittävät Jobin kirjan selvästi eri tavoin.
Puhuin siitä jo Psalmien yhteydessä.
Vanhassa testamentissa ei ole selvää käsitystä tuonpuoleisesta.
Jeesuksen ylösnousemus toi elämän ja kuolemattomuuden.
Elämme Jeesuksen ylösnousemuksen oikealla puolella.
Kärsimyksen ongelma kutistuu, kun sitä verrataan tuonpuoleiseen.
Paavalin sanoi: "Tämän nykyisen ajan kärsimykset" -
"eivät ole verrattavissa kirkkauteen, joka on ilmestyvä."
Se antaa kristityille toisenlaisen näkökulman ajallisiin kärsimyksiin.
Se on kyllä edelleen ongelma, mutta ongelma on suurempi, -
ellei ole käsitystä tuonpuoleisesta ja korvauksesta siellä.
Jobin kirjassa on vain aavistuksen- omaisia vihjauksia tuonpuoleisesta.
Hetkittäin Job uskoo näkevänsä Jumalan lihassa kuoleman jälkeen.
Tämä pieni toivo pulpahtaa esiin aika ajoin.
Se ei ole kyllin selkeä ratkaisemaan ongelmaa tavalla, -
jolla kristityt sen ratkaisevat.
Jobin kirja on joko silkkaa spekulaatiota tai todellista ilmestystä.
Jobin kirjan kirjoittaja on pannut sanoja ihmisten suuhun.
Sanoja on pantu Jobin, Elifaan, Bildadin ja Soofarin suuhun.
Kirjoittaja on uskaltanut panna sanoja myös Jumalan suuhun.
Joko se on arvelua tai ilmestys taivaasta.
Koko kirjan avain on se, -
että Jumala ja saatana ovat lyöneet vetoa.
On aika rohkeaa sanoa, että Jumala on uhkapeluri.
Jumala löi vetoa saatanan kanssa Jobista.
Sellaisen juonen keksiminen olisi jumalanpilkkaa, ellei se olisi totta.
Koko kirjan salaisuus piilee siinä, -
ettei Job ikinä aavistanut olevansa vedonlyönnin kohde.
Hänelle ei ikinä kerrottu, mitä hänen kärsimyksensä takana on.
Jos juutalainen sortuisi tämänkaltaiseen jumalanpilkkaan, -
seurauksena olisi kuolemanrangaistus.
Se olisi väärä profetia, ja siitä rangaistuksena oli kuolema.
Uskon, että nerokas runoilija toi esiin kertomuksen merkityksen -
ja sen sovelluksen seuraaville sukupolville runomuodossa.
Hän on saanut ilmestyksen siitä, mitä kulissien takana tapahtui.
Usein tapahtuma maan päällä on seurausta tapahtumista taivaassa.
Emme ymmärrä monia asioita, koska emme näe taivaisiin.
Ilmestyskirjassa on ensin sota taivaassa, sitten maan päällä.
Sota maan päällä oli seurausta sodasta taivaassa.
Emme yleensä tiedä, mitä taivaassa tapahtuu.
Emme ymmärrä, mitä maan päällä tapahtuu.
Jobin kirja maalaa eteemme taivaallisen neuvonpidon.
Jumala järjestää neuvonpitoja, joihin Hän kutsuu enkeleitä.
Oletko koskaan tullut ajatelleeksi?
Saatana oli enkeli, jonka tehtävä oli ilmoittaa synneistä.
Se ei ole helppo tehtävä. Siinä voi tulla kyyniseksi.
On vaikea olla kristitty poliisi, koska työssä näkee paljon pahuutta.
On vaikeaa olla tulematta kyyniseksi. Voi menettää uskon hyvyyteen.
Niin saatanasta tuli se, joka siitä tuli.
Se myös kapinoi Jumalaa vastaan. Alunperin se oli syyttävä enkeli.
Se oli Jumalan syyttäjä, joka matkusti pitkin ja poikin maata -
ja ilmoitti Jumalalle, millaisia ihmiset olivat. Se oli tullut niin kyyniseksi, -
ettei se uskonut kenenkään rakastavan Jumalaa Jumalan vuoksi.
Se ajatteli, että ihmiset rakastavat Jumalaa vain siunausten takia.
Joko se on arvelua tai todellinen ilmestys.
Job kuuluu viisauskirjallisuuteen.
Juutalaisten luokituksessa se kuuluu "Kirjoituksiin".
Se ei kuulu profeettoihin eikä lakiin vaan kirjoituksiin.
Se kuuluu sekalaiseen kokoelmaan kirjoituksia, -
jotka nousivat profeetallisesta ajasta olematta profetiaa.
Ihminen oppii kantapään kautta.
Viisautta oppii joko muilta ihmisiltä tai omien kokemusten kautta.
Monet käyvät elämänkoulua. Koulun tunnusvärit ovat sinimustat.
Vanhempamme sanovat: "Älä tee noin! Se ei ole hyväksi."
Jos olemme viisaita, otamme neuvosta vaarin.
Sananlaskujen kirjassa isä välittää viisautta pojalleen.
Isä ei ollut kuunnellut omaa isäänsä.
Eräs tyttö kysyi äidiltään:
"Mitä väärää teit iässäni, kun olet niin huolissasi minusta?"
Salomo varoittaa poikaansa naisista. Hän itse ei ollut kovin varovainen.
Viisautta voi oppia muilta. Voi luottaa, että he tietävät, mistä he puhuvat.
Toinen tapa on oppia kantapään kautta.
Job oppi kantapään kautta. Hänelle tapahtui kamalia asioita.
Sanoin, että viisauskirjallisuudessa kaikki ei ole oikein ja totta.
Raamattu kertoo rehellisesti, miten ihmiset saavuttivat viisauden -
ja painivat väärien ajatusten kanssa.
Kannattaa olla tarkka, kun siteeraa viisauskirjoja.
Luen lausuman Jumalan sanasta. Katsotaan, moniko on samaa mieltä.
"Tuhannen joukosta löytyi yksi kunni- oitettava mies, muttei yhtään naista."
Moniko on samaa mieltä?
Yksi, kaksi... Molemmat ovat miehiä.
Se on ennakkoluuloista ja sovinismia.
Näin sanotaan Jumalan Sanassa.
Luin Saarnaajan kirjaa. Se oli totta miehelle, joka sen sanoi.
Mies oli Salomo.
Jos sinulla olisi 700 vaimoa, ajattelisit naisista samoin.
Se oli totta hänelle hänen omien valintojensa vuoksi.
Sitä ei voi saarnata Jumalan sanana, vaikka se onkin Raamatusta.
Viisauskirjat kertovat, miten ihmiset painiskelivat ongelmien kanssa.
Täytyy olla varovainen, ettei välitä sitä eteenpäin Jumalan Sanana.
Tuon ajatuksen kanssa meidän pitää painia.
Toiseksi viisaus on yleispätevää, ei koskaan määrättyä.
Se tarkoittaa, etteivät edes viisauden sanat ole totta joka tilanteessa.
Ne ovat yleisesti ottaen totta mutta eivät aina.
Sananlaskujen kirjaa siteerataan usein ikään kuin lupausta.
Se ei ole lupausten kirja. Se on sananlaskujen kirja.
Sananlaskut ovat yleisesti ottaen totta, mutta eivät aina.
Lupaukset taas ovat aina totta.
Usein ihmiset siteeraavat:
"...luota kaikesta sydämestäsi, ja Hän ohjaa tiesi." Sananl. 3:6.
"Tunne Hänet kaikilla teilläsi, niin Hän polkusi tasoittaa."
Se on yleisesti ottaen totta, mutta ei aina.
Se lukee Sananlaskujen kirjassa, ei lupausten kirjassa.
Jos väittää sen olevan totta aina, joutuu pettymään.
Sananlaskut ja viisaus ovat yleisesti ottaen totta.
Sananlaskut muotoillaan runoiksi, jotta ne olisi helppo muistaa.
"Hosumalla vauhti hidastuu." "Joka epäröi, on mennyttä miestä."
Nehän ovat ristiriidassa! Mitä siis pitäisi käyttää?
Viisautta onkin tietää, mikä on oikea kussakin tilanteessa.
Sanalaskua ei voi soveltaa mekaanisesti milloin sattuu.
"Liian moni kokki sopan pilaa." "Monessa neuvonantajassa on turva."
Kumpi on oikein? Viisaus on yleisesti ottaen totta.
"Rehellisyys maan perii." Ei se aina ole totta.
Joskus rehellisyydellä voi menettää liiketoimensa.
Kielessämme on paljon sananlaskuja. "Mitä kylvää, sitä niittää."
Se ei aina ole totta, mutta yleensä kyllä.
"Joka tuuleen kylvää, se myrskyä niittää." "Niin makaa kuin petaa."
"Minkä taakseen jättää, sen edestään löytää."
Kaikki nämä ovat viisautta.
Ne eivät ole lupauksia. Ne ovat yleisesti ottaen totta.
Viisauskirjallisuus sanoo, että elämä on pohjimmiltaan moraalista.
Jos elää hyvää elämää, on yleensä onnellisempi ja terveempi.
Jos elää huonoa elämää, on surkea ja sairas.
Se on yleisesti ottaen totta, mutta mieleeni tulee poikkeuksiakin.
Job yrittää selviytyä poikkeusten keskellä.
On yleisesti ottaen totta, että huonosta elämästä saa kärsiä.
Niin ei kuitenkaan ole aina. Yleisesti ottaen voi sanoa, -
että hyvää elämää elävät ihmiset ovat onnellisempia ja terveempiä.
Yleensä se pitää paikkansa, mutta vain yleensä.
Ongelma syntyy, kun joku sanoo, että ne ovat aina totta.
Jobin kirjan takana oleva sananlasku on: "Jos teet syntiä, kärsit."
Jos se pitää aina paikkansa, kaiken kärsimyksen takana täytyy olla synti.
Jos haluaa pitää kiinni siitä, että nämä ovat lupauksia, -
sanoo kärsivälle: "Olet varmasti tehnyt syntiä."
Se on kiihkoilua.
Katsotaan Jobin kirjan rakennetta. Ensi kerralla tutkimme sisältöä.
Jobin kirja on kerrosvoileipä: proosaa, runoutta, proosaa.
Proosa, runous ja proosa, kerrosvoileipä
Proosaosuudet kertovat tarinan ja sen taustan, -
alun ja lopun siitä, mitä vanhalle Job-paralle tapahtui.
Keskiosassa on pitkä keskustelu Jobin ja hänen kolmen "ystävänsä" kanssa.
Millaisia ovatkaan viholliset, jos ystävät ovat tällaisia?
Elifas, Bildad ja Soofar. He käyvät pitkän väittelyn.
Kun he olivat lähteneet, näyttämölle astuu Elihu.
Hän esittää toisen väitteen.
Job pysyy vaiti hänen seurassaan.
Tämä on inhimillinen väittely. Se sanoo yksinkertaisesti:
"Jos teet syntiä, kärsit. Jos kärsit, sinun on täytynyt tehdä syntiä."
Jos sitä soveltaa joka tilanteeseen, joutuu ongelmiin.
Kerron esimerkin ajastamme.
"Jos et ole parantunut, sinulla ei ole uskoa." Se on totta joskus.
Raamatussa kerrotaan tilanteista, -
joissa Jeesus ei voinut ihmisten epäuskon vuoksi tehdä voimatekoja.
Joskus on totta, ettei ihminen uskonpuutteen vuoksi parane.
Jos sananlaskua soveltaa lupauksena tiukasti jokaiseen, -
satuttaa ihmisiä syvästi.
Tätä tapahtui Jobille.
Ystävät sanoivat: "Jos et ole parantunut, sinulta puuttuu uskoa."
Job ei voinut hyväksyä sitä.
He sanoivat: "Olet varmasti tehnyt syntiä. Tunnusta, niin vapaudut."
Se oli julmaa, koska se ei ollut totta.
Job oli elänyt hyvän elämän Jumalan silmissä. Hän oli vanhurskas.
Oli julmaa sanoa hänelle näin.
Hän alkoi kaivaa omastatunnostaan esiin jotain, mitä siellä ei ollut.
Jotkut toimivat tänäkin päivänä niin kuin Jobin ystävät.
Silloin käännetään yleinen totuus erityiseksi totuudeksi.
Emme tunne toisen ihmisen koko elämäntilannetta.
Jos sovellamme näitä tiukkoja ajatuksia, satutamme ihmisiä.
Sitten on Jumalan ja Jobin keskustelu.
Ihminen ei päihitä väittelyssä Jumalaa.
Job-paran kävi hullusti.
Hän pääsi tilanteeseen, jossa hän ei enää kaivannut vastauksia.
Se on todellisen rauhan tila.
Kyse on pääsystä sellaiseen suhteeseen Jumalan kanssa, -
jossa ei tarvita vastauksia.
Minulta kysytään usein, mitä tapahtuu vauvoille, jotka kuolevat.
Rehellinen vastaukseni on, etten tiedä.
Tiedän kuitenkin, että tekipä Jumala mitä tahansa, se on aina oikein.
Jotkut haluavat vakuuttaa omaisille, että heidän vauvansa on taivaassa.
Raamatussa ei sanota niin, joten en halua sanoa niin.
Haluan ihmisten tuntevan Jumalan niin, -
että he tietävät Hänen tekevän aina oikein.
Lopulta hekin päätyvät siihen, että asia oli oikein.
Ei haeta vastausta kysymykseen vaan luottamusta Jumalaan, -
joka tietää, mitä Hän tekee. Sitä on todellinen usko.
On aikoja, jolloin kysyt: "Miksi, Jumala? Miksi teit tämän meille?"
Rauha tulee, kun voi sanoa: "Meidän ei tarvitse tietää."
"Tiedämme Sinun tietävän, ja se riittää meille."
Kirjan keskiosassa siis väittelyt ovat runomuodossa -
keinotekoisesti rakennettuna.
Esipuhe ja loppusanat ovat proosan muodossa.
Ehdimme juuri aloittaa juonen käsittelyn.
Kirjassa on kaksi juonta taidokkaasti toisiinsa punottuina:
taivaallinen ja maallinen juoni. Niitä voi olla vaikea erottaa.
Se alkaa taivaallisella juonella ja väittelyllä taivaassa.
Se käydään Jumalan ja saatana-nimisen enkelin välillä.
He käyvät läpi kaksi keskustelukierrosta.
Sitä seuraavat muut keskustelut ja loppusanat.
Saatana on kyynikko tässä vaiheessa.
Hän ei usko, että kukaan on hyvä itsessään.
Jokaisella on kätketty motiivi.
Saatana sanoo: "Ihmiset rakastavat Sinua, vain koska huolehdit heistä."
"He ovat Sinun vain siksi, että olet jakanut kortit heidän edukseen."
"He uskovat Sinuun, koska se on heille eduksi."
"Jos et pitäisi heistä huolta, he eivät rakastaisi Sinua."
Monet kyynikot sanovat tänä päivänä ihan samaa.
"Olet kristitty vain, koska siitä on hyötyä."
Saatana siis sanoo, -
etteivät ihmiset rakasta Jumalaa Hänen itsensä vuoksi.
He käyvät seurakunnassa, koska he arvelevat sen tuovan menestystä.
Se sanoo, että ellei Jumala siunaisi heitä, -
he kääntäisivät Jumalalle selkänsä. Se toki voi olla monelle totta, -
mutta ei kaikille. Niinpä Jumala puolustaa itseään ja kysyy:
"Tapasitko Jobin, kun kuljit pitkin maata?"
Se kertoo erään tärkeän seikan:
saatana voi olla vain yhdessä paikassa kerrallaan.
Moni sanoo saatanan hyökkäilleen.
Eräs mies sanoi kokouksessa: "Saatana on tänään hyökkäillyt."
"Nukuin pommiin enkä ehtinyt tärkeään tapaamiseen."
"Kyllä saatana on hyökkäillyt."
Sanoin, ettei saatanalla ollut asian kanssa mitään tekemistä.
Mies oli unohtanut asettaa herätyksen ja syytti siitä saatanaa.
Jos saatana kiusaa sinua, sinun täytyy olla maailman tärkein ihminen.
Sillä on kätyreitä, mutta se voi olla vain yhdessä paikassa kerrallaan.
Se kiusasi Jeesusta ja lähti pois.
Se kulkee maan päällä paikasta toiseen. Se on luotu.
Meillä on kreikkalainen ajattelutapa luonnollisesta ja yliluonnollisesta.
Kummalle puolelle saatana kuuluu?
Asetamme sen samalle puolelle Jumalan kanssa yliluonnolliseen.
Jos todellisuuden jakaa Raamatun tavoin luotujen ja Luojan välille, -
se on luotujen puolella.
Se voi olla luoduista kavalin, mutta se on silti luotu, ei jumala.
Se ei ole kaikkivoipa eikä kaikkialla läsnä. Se on luotu.
Enkelinä sillä oli tietty tehtävä. Se esitti asiansa Jumalalle.
Jumala sanoi: "Voit olla oikeassa monien suhteen."
"Palvelijani Jobin suhteen olet väärässä."
"Hän rakastaa minua, koska hän rakastaa minua, ei siunausten vuoksi."
Saatana sanoi: "Lyödäänpä vetoa!"
"Ota pois siunauksesi, ja hän kiroaa sinut."
Jumala sanoi: "Saatana, saat tehdä sen."
Saatana ei voi koskea ihmiseen ilman Jumalan lupaa.
Sen pitäisi lohduttaa sinua.
Siksi rukoilemme: "Äläkä saata meitä kiusaukseen."
Saatana ei voi kiusata sinua, ellei Jumala salli sen tehdä sitä.
Rankin seurakuntakurin muoto on jättää jäsen saatanan käsiin.
Se on äärimmäinen kurituksen muoto.
Saatana ei voi koskea Jumalalle kuuluvaan ihmiseen -
ilman Jumalan lupaa.
Siksi Jumala antoi lupauksen Uudessa testamentissa, -
ettei ketään kiusata yli voimien.
Saatana on Jumalan talutusnuorassa. Sen on tehtävä, mitä Jumala käskee.
Siitä ei ole Jumalalle vastusta. Se voi olla ongelma meille, ei Hänelle.
Seuraavalla kerralla näemme, mitä siitä seurasi.
Kuka voitti vedon, Jumala vai saatana?
Pawsonin opetussarjoja voi tilata TV7:n verkkokaupasta: www.tv7.fi/kauppa tai kauppa@tv7.fi
Suomennos: TV7