VANA TESTAMENT AVANEB
PSALMID 2. osa David Pawson
Jätkame psalmide teemal.
Räägime psalmidest, mida tuleks konteksti mõismiseks
käsitleda ühtse tervikuna.
Eelnevalt oli juttu Psalmidest 22, 23 ja 24.
Järgmise rühma moodustavad Psalmid 96-99.
Neid seob ühtne teema: Jumal valitseb, Jumal on kuningas.
Vanas Testamendis on see kõige otsesem vihje Jumala kuningriigile.
Need Psalmid kuuluvad kokku.
Ühtse rühma moodustavad ka Psalmid 113-118,
tuntud kui kiituslaulud.
Neid lauldakse paasapühade ajal ühiselt.
Üks neist, Psalm 118, on väga oluline ka meie jaoks,
sest sellest leiame meile tuntud laulusõnad:
"See on päev, mille Issand teinud, ilutsegem ja rõõmustagem sellest!"
Ärge unustage, et see viitab paasa- pühale Vanas Testamendis.
Mitte pühapäevale ega mõnele muule päevale, vaid paasapühale.
Samast Psalmist leiame appihüüde: "Oh, Issand, päästa meid!"
Ehk sõna-sõnalt: "Vabasta meid!"
Heebrea keeles on selleks sõnaks "hoosianna".
Tihti arvatakse ekslikult, et see on mingi taevane tervitushüüd,
kuid tegelikult tähistab see nõuet vabadusele - hoosianna!
Just seda sõna hüüti Jeesusele, kui Ta paasapühade ajal
eesli seljas linna ratsutas.
Inimesed uskusid siiralt, et Jeesus vabastab nad Rooma ikke alt.
Ehmatusega nägid nad, et väravast sisenedes pööras Jeesus vasakule,
mitte paremale.
Rahvahulk jäi vaikseks.
Sest Jeesus haaras piitsa ja nüpeldas templis juudi ärimehi,
selle asemel, et roomlasi minema kihutada.
Roomlaste kindlus asus paremat, tempel vasakut kätt.
Rahvas viskas Jeesuse jalge ette palmioksi ja hüüdis: "Hoosianna!"
Ehk teisisõnu: "Vabasta meid!"
Rahva pettumus oli nii suur, et vaid paar päeva hiljem kõlas:
"Löö ta risti! Meil pole teda vaja!"
Rahvas eelistas hoopis vabadus- võitlejat. Kaldun teemast kõrvale..
Kuid see temaatika kasvabki välja Psalmist 118, hoosianna-psalmist
ehk vabaduse ja paasapüha psalmist.
Edasi Psalmid 120-134. Need on nn. ülesminemise laulud.
Jeruusalemm nimelt asetseb mäe otsas
ja et sinna pääseda, pidid palverändurid suunduma üles.
"Üles minema" kõlab heebrea keeles "aliyah".
Nii ühtlasi nimetatakse tänapäeval Iisraeli immigreerujaid.
Küsitakse, kas nad teevad "aliyahat",
ehk kas nad lähevad üles Jeruusalemma.
Niisiis, need psalmid on mõeldud laulmiseks teel üles Jeruusalemma.
Psalmil 121 on minu ja mu abikaasa jaoks eriline tähendus.
Aastaid tagasi diagnoositi mu naisel eluohtlik silmavähk.
Asi oli kriitiline ja kirurgid võitlesid ta elu eest.
Pidin otsustama, millisel teemal jutlustada tol pühapäeval,
kui mu naine haiglas viibis.
Issand juhatas mind Psalmi 121 juurde.
Märkasin, et iga salm selles räägib silmadest.
"Ma tõstan oma silmad mägede poole!"
Kui oled teel üles Jeruusalemma, on ohtlik teed silmist lasta,
muidu võid kergesti näoli lennata.
Teed on väga kivised ja pidevalt peab jälgima, kuhu astud.
Psalmist ütleb: "Mina tõstan oma silmad üles mägede poole.
Issand, palun hoia Sina oma pilk mu sammudel."
Psalmis öeldakse ka, et Issand on "Iisraeli hoidja",
kuid heebrea keeles on siin hoopis sõnad "silma laug".
Jumala rahvas on Tema silmatera ehk silma iiris,
mis on silma keskne osa.
Silmatera on kõige tundlikum osa kehas
ja vajadusel sulgub laug kiirelt selle kaitseks.
Mulle meeldib sellest Psalmist jutlustada! Igast selle värsireast.
Muide, nii kuu kui päike võivad inimest pimestada -
kui magada lageda taeva all täiskuu ajal, on oht pimedaks jääda.
Issand on mu hoidja ja "hoiab mind päeval päikese, öösel kuu eest".
Peale jutlust läksin haiglasse. Haiglaõde, kes oli vaid paar kuud
tagasi usule tulnud, jõudis minust ette ja oli juba mu naise juures.
Ta edastas sõna Issandalt:
"Sa tõstad oma silmad mägede poole!"
Paar nädalat hiljem olimegi naisega juba mägedel Kanadas.
Jumala armu läbi paranes mu abikaasa täielikult.
See on niisiis "ülesminemise psalm".
"Ma tõstan oma silmad mägede poole, kust mulle abi tuleb!
Issandalt, kes on teinud taeva ja maa!"
Need Psalmid niisiis moodustavad terviku.
Viimasesse rühma kuuluvad Psalmid 146-150.
Need kõik on halleluuja-laulud.
"Hallel" tähendab ülistust, "Jah" Jumalat.
"Hallel Jah!" ehk "Ülista Jumalat!"
Ismaeli versioon Psalmist 150 on "Ülista kandlega". Teate seda laulu?
Väga elav ülistuslaul.
Mulle meeldivad psalmide kaasaegsed versioonid,
sest neid on võimalik kenasti koos laulda.
Edasi vaatame, kuidas psalmid liigituvad.
Olen need liigitanud "palun-, tänan- ja andesta-psalmideks",
sest neis eristub teatud vorm, mis on vastavuses sisuga.
"Palun-psalme" nimetatakse tihti ka "nutulauludeks".
Need on kurvad laulud, karje südamepõhjast.
On toimunud midagi, mis teeb psalmisti väga õnnetuks
ja sellest sünnib tema valuhüüd.
Nendes psalmides leidub palju enesehaletsust,
kuid Jumala ette viiduna saab hing tervendatud ja ei jää kibestust.
"Anna andeks, Issand, olen segadusse aetud!"
Võis juhtuda, et psalmisti kimbutas mingi haigus.
Raske haigus teatavasti võib meid hingeliselt mõjutada.
Operatsioonide tõttu olen pidanud mitmel korral haiglas viibima
ja olen alati kaasa võtnud hulgaliselt vaimulikku kirjandust,
kuid tegelikult ei loe ma suurt midagi.
Me unustame, kuivõrd operatsioon inimest ka vaimselt kurnab.
Osad psalmid räägivadki segaduses- olemisest kas haiguse
või hoopis ebaõigluse tõttu.
Elu paraku on ebaõiglne, ebaaus. Peame seda tunnistama.
Seepärast kaldume tihti enesehaletsusse.
Näiteks kui keegi saab sinu asemel teenimatult ametikõrgendust.
Või kui su laps sureb.
Ebaõiglus viib meid segadusse.
Psalmid kajastavad seda temaatikat.
Kõikidel nutulauludel on sarnane ülesehitus.
Rütm on aeglane ja saatemuusika kurb, justkui leinameeleolus.
Rütm on ühtlasi raskepärane.
On selge vahe rõõmsate ja raskepäraste psalmide vahel.
Igas psalmis eristub viis osa:
1) Appihüüe Jumala poole;
2) Kaebus selle üle, mis on valesti;
3) Tunnistus Jumala usaldamisest, usk, et Ta vabastab;
4) Anumine, et Jumal sekkuks olukorda;
5) Tõotus ülistada Jumalat, kui Ta kitsikusest vabastab;
Kõik nutulaulud järgivad seda 5-osalist mustrit.
Seepärast tulebki käsitleda psalmi tervikuna,
sest üksikud read ei too esile ei astmelist mustrit ega tasakaalu.
Kui loed vaid esimesi ridu, langed enesehaletsusse.
Kuid lõpust leiad alati psalmisti tõotuse ülistada Issandat,
niipea kui Ta vabastab ahistavast olukorrast. Aus tunnistus!
Me ei pea Jumalat ülistama mitte kõige "pärast", vaid kõige "sees".
On asju, mille pärast ei saa Jumalat ülistada.
Kuid vähemalt saame lubada, et kui asjad paranevad, hakkame ülistama.
Sellise lubadusega nutulaulud tavaliselt lõppevad.
Mitmed nn. isiklikku laadi psalmid on tänulaulud,
mis on kirja pandud pärast kitsikusest vabanemist.
Mäletate lugu, kui Jeesus parandas kümme pidalitõbist,
kuid ainult üks vaevus tagasi pöörduma, et Teda tänada?
Väga levinud on palvekoosoleku pidamine enne teenistust.
Kuid ühes koguduses Lõuna-Aafrikas toimiti vastupidi.
Küsisin, miks nii, ja mulle vastati, et tahetakse Jumalat tänada.
Tihti palume Jumalat, et Ta õnnistaks meie koosolemisi,
oleks meie keskel ja tegutseks, kuid viimase laulu lõppedes
tormame minema ja unustame tänada.
Kuid seal Lõuna-Aafrika koguduses - vabandust, see oli Uus-Meremaal,
jäid inimesed teenistuse lõppedes tänupalvesse.
Minu jaoks oli see väga kõnekas.
Me oleme nii harjunud kõige eest eelnevalt palvetama,
kuid pärast unustame öelda: "Tänu Sulle, Jumal!"
Ka tänupsalmidel on oma kindel ülesehitus.
Eristub neli tunnust:
1) Kavatsus ülistada;
2) Ülistamise põhjus;
"Kiida, mu hing Issandat, ja ära unusta ühtki Tema heategu!"
"Ta parandab kõik mu haigused ja hoiab mind hävingu eest."
Nii antakse edasi ülistuse põhjus.
3) Tunnistus vabanemisest;
Tunnistamine on oluline!
"Nii öelgu Issanda lunastatud," on kirjas ühes psalmis.
Kui Jumal on sind õnnistnud, ütle see välja, jaga teistega.
Seda tunnistamine tähendabki. Nagu meie siin täna hommikul tegime.
4) Tõotus jätkata Jumala ülistamist kõiges toimuvas;
Selline on muster, mis neis psalmides esile tuleb.
Edasi patukahetsuspsalmid. Neid pole palju.
Psalm 51 on hea näide.
Ka siit leiame teatud mustri.
Huvitav on jälgida, kuidas need psalmid on ülesehituselt tasakaalus.
Spontaanselt ülistades püüame olla vormist vabad,
kuid vorm on hea asi.
Vabaduse ja vormi vahel peab valitsema tasakaal.
Kui vormi on liiga palju, on tulemuseks formaalsus,
vabadusega liialdamine aga viib kaoseni.
Vaja on mõlemat, aga tasakaalus.
Olen märganud, et Issand saab meid kasutada parimal viisil siis,
kui oleme hoolikalt valmistunud, aga valmis kogu eeltöö kõrvale heitma.
Kuid tulla kohale, käed taskus, ja oodata, et las Püha Vaim
laseb ülistusel meile lihtsalt sülle kukkuda - nii see ei toimi.
Mõnes hädaolukorras võib toimida, kuid pideval praktiseerimisel
viib see välja selleni, mida nimetan "karismaatiliseks ritualismiks".
Te teate küll, mis see on.
Niisiis, on olemas sobiv vorm Jumalat kõnetada.
Psalmid aitavad meil seda vormi alateadlikult täiustada.
Nagu siis, kui hakkad klaverit õppima - do, re, mi, fa...
Kõik toimub hästi teadlikult ja mehhaaniliselt.
Kuid mõne aja pärast märkad, et mängid vabalt, ilma mõtlemata.
Arvan, et ülistus on midagi sarnast.
Esialgu lihtsalt õpid mehhaaniliselt vormi tundma.
Hea, et vorm on olemas, aga lõpuks märkad,
et kasutad seda alateadlikult.
Vaevalt et Taavet oli psalme kirjutades vormist teadlik.
Kuid ometi andis vorm psalmidele õige tasakaalu ja sümmeetria.
Edasi vaatame psalmide erikategooriaid, mida kokku on neli.
Seni rääkisime jaotusest ja liigitusest, nüüd vaatame erikategooriaid.
Esiteks: kuninglikud psalmid.
Üsna ootuspärane, sest Taavet teatavasti kirjutas tavaelust.
Karjaseametis olles kirjutas ta karjaselaule,
kuid hiljem, kuningana, kirjutas ta kuninglikest asjadest.
Psalm 2 on kroonimispsalm, mida eelnevalt ka mainisin.
Kuid on veel mitmeid teisi psalme,
millele ühtlasi põhineb meie rahvushümn.
Kui kõik kuninglikud psalmid kokku panna,
leiate sealt meie hümni sõnad.
"Jumal kaitsku meie kuningannat ja tehku ta võidukaks!"
Üks psalm räägib tervenisti sellest, et kuningale antaks võitlus ja võit.
Siit ongi võetud võidutemaatika.
Kogu meie hümn põhineb Psalmidel.
Erinevus muidugi on selles, et meie kuninganna
pole Jumala rahva kuninganna.
Seetõttu on ebakohane teatud asju tema kohta öelda.
Paraku nii mõnigi rahvas, Iisraeli kõrval, peab end Jumala rahvaks.
Aegu tagasi oli Ameerika endast sel arvamusel.
Ja kahjuks on inimesi, kes arvavad sama Suurbritannia kohta.
On isegi üks sekt nimega "British Israelitism",
mis peab britte Jumala ees eriliseks rahvaks.
Kuid see pole nii ja Jumal annab seda selgelt mõista.
On ainult üks Jumala poolt valitud rahvas - Iisrael.
Seda tuleb alati meeles pidada.
Ka lõuna-aafriklased on end eriliseks pidanud, väites,
et 2. Moosese raamat räägib neist. Sellest kujunes omaette religioon.
Rahvad usuvad kergekäeliselt, et just nemad on valitud rahvas.
See pole nii. Meie oleme paganad.
Ärge seda kunagi unustage.
Tänu Jumalale, et meid on liidetud juudi juurte külge,
kuid me oleme paganrahvad.
Kuninglikud psalmid aga on mõeldud Iisraeli kuninga kohta.
Samas me kõik ju hakkame valitsema koos Kristusega
ja selles mõttes on meil sobilik kuninglikke psalme laulda.
Üks kaunis psalm räägib kuningannast.
Kas olete lugenud kuningannast Psalmis 45?
Sellest, kui väärikana tunneb end kuninga naine e kuninganna.
Nii peate ka teie end tundma, sest te olete Kristuse pruut.
Te olete Inglismaa kuninglikust soost.
Te hakkate istuma koos Jeesusega troonil.
Seega elage kuningasoole kohaselt.
Kuninglikkusega seostavad inimesed kõrgtaset.
Kuningasool pole selliseid tava- probleeme nagu teistel inimestel.
Elage kuninglikult!
Neil kuninglikel psalmidel on meile palju öelda.
Kas teate, et lõvi ja ükssarv tulenevad Psalmist 22?
Ühes varasemas tõlkeversioonis oli see sõna valesti tõlgitud,
sest ükssarve pole teatavasti olemas.
Aga just sellest Psalmist võetigi ükssarve kujund meie vapile.
Ka Kanada arvas kord, et on eriline rahvas.
Kas teate, miks nimetatakse Kanadat ainsa riigina maailmas dominiooniks?
Psalmi 72 põhjal, mis ütleb, et "Jumala valitsus on merest mereni".
Kuna Kanada ulatub Vaiksest ookeanist Atlandi ookeanini,
nimetatigi see Kanada dominiooniks (valitsusalaks).
Kanada arvas end olevat Jumala valitsusala.
Paljud rahvad on pidanud end valitud rahvaks
ja on seepärast psalme vääralt kasutanud.
Taavet on ideaalse kuninga võrdkuju.
Tema oli mees "Jumala südame järgi".
Ta tegi küll suuri vigu, kuid sellest hoolimata oli
Jumala südamele meelepärane mees.
Seepärast ootavadki juudid nii väga uut Taaveti poega
ja nende jaoks omandavad kuninglikud psalmid
messiaanliku, prohvetliku tähenduse.
Siit jõuamegi järgmise kategooria juurde.
Sana "Mashiyach" ehk Messias tähendab "Võitu".
Kõik Iisraeli kuningad võiti kroonimisel õliga e Püha Vaimu sümboliga.
Meie maa kuningad-kuningannad võitakse samuti ühe erilise õliga,
mis on segu 24-st taimeõlist.
Kuid see rituaal kuulub tegelikult vaid Iisraeli kuningale.
Sõna "võitu" on heebrea keeles "mashiyach" ja Vanas Testamendis
esineb see vaid ühel korral - Psalmis 2.
"Minu Võitu, minu Kuningas Siionis," ütleb Jumal
ja naerab nende üle, kes arvavad end suutvat võita Tema valitsuse.
Kui loeme psalme prohvetlikust vaatenurgast - 20 neist tsiteerib
Uus Testament -, on hämmastav, mida Taaveti Poja kohta prohveteeritakse.
Vaatame vaid mõnda neist.
Jumal kuulutab Ta enda Pojaks.
Jumal paneb kõik Tema jalge alla.
Jumal ei lase Tal hauas kõduneda.
Ta hüljatakse Jumal poolt, Teda pilgatakse ja Tema jalad-käed
torgatakse läbi, ja Tema riiete üle heidetakse liisku,
kuid ühtki Tema luud ei murta.
Valetunnistajad tõusevad Ta vastu, Teda vihatakse ilma põhjuseta.
Sõbrad reedavad Ta.
Talle antakse juua äädikat ja sappi.
Ta palvetab oma vaenlaste eest.
Tema reetja amet antakse teisele.
Tema vaenlastest saab Tema jalgealune järi.
Temast saab preester Melkisedeki korra järgi.
Temast saab nurgakivi ja Ta tuleb Issanda nimel.
Kõik tsiteeritu on võetud prohvetlikest messiaanlikest psalmisest.
Taavet nimetas end prohvetiks, sest ta nägi kedagi teist tulemas.
Hämmastav, kuidas Taavet suutis samastuda Jeesuse ristikannatusega,
ilma, et oleks ise midagi sellist läbi elanud.
Keegi ei torganud Taaveti käsi-jalgu läbi
ega heitnud liisku tema riiete pärast.
Ometi algab Psalm 22 sõnadega:
"Mu Jumal, mu Jumal, miks oled Sa mu maha jätnud?!"
Siin tõuseb esile ka üks Jeesuse suurimaid "Mina olen"-lauseid:
"Mina olen ussike.."
Teisi "Mina olen"-lauseid teate te hästi:
Mina olen ülestõusmine ja elu, Mina olen eluleib, jt.
Siin aga "ussike", sest "mind on koheldud kui ussikest."
Püha Vaimu läbi nägi Taavet proh- vetlikult oma poega, järeltulijat,
minemas läbi kohutavast kannatusest, reedetuna sõprade poolt.
Ja liisuheitmisest riiete pärast. Ja käte-jalgade läbitorkamisest.
Ja pilgetest ning naerust: "Las Jumal päästab ta nüüd!"
Kõik see on kirjas prohvetlikes- messiaanlikes psalmides,
mis viitavad kellelegi tulevikus ja temaatikale,
mis Taavetile endale oli võõras.
Kolmas erikategooria on taskusepsalmid.
Need tõusevad esile tunduvalt rahulikumast eluolust
ja peegeldavad tasast mõtisklust.
Neil on sarnasust Õpetussõnadega,
kuna sealt leiame palju praktilist elutarkust.
Tarkuselaule tasub laulda.
Need pole mõeldud kriisiaegadeks, vaid täidavad meid tarkusesõnaga.
Piibel ei tee sind mitte nutikaks, vaid teeb targaks.
Kumba sa eelistad?
Nutikas oskab rohkem raha teenida, kuid tark võidab elust rohkem.
Piibel tahab meid teha targaks, mitte nutikaks.
Palju leidub raamatuid, mis õpetavad nutikust,
kuid vaid üks raamat õpetab tarkust.
Piiblis seostub tarkus peamiselt kahe teemaga:
1) elustiil; 2) vastuolud elus;
Tarkus mõtiskleb nende üle.
Kõigepealt elustiili teemal.
Psalmide raamat algab tarkusepsalmiga, mis ütleb,
et on kaks teed: võid valida jumalatu tee või tarkade tee.
Võid olla kas tark või rumal.
Nii nagu Jeesus lõpetas Mäejutluse sõnadega, et on vaid kaks teed,
lai tee hukatusse ja kitsas tee ellu, nii algab Psalmide raamat
kirjeldusega kahest teest.
Kohe alguses on kirjas, et see raamat on vaid nende jaoks,
kes käivad õigel teel.
Aga mitte nende jaoks, kes istuvad, käivad, seisavad koos õelatega.
Siin on kolm huvitavat tegusõna:
"ära kõnni, seisa ega istu pahategijate seas".
Verbid on reastatud astmeliselt.
Kui kõnnid kellegagi koos, ajad juttu ja võtad teiselt üht-teist üle.
Kui juba jääd kellegi juurde seisma, läheb suhtlemine tihedamaks.
Kui aga istute koos maha, saavad teist sõbrad.
Seepärast on kirjas, et "ära kõnni, seisa ega istu patuste seltsis".
Sest suhtlusringkonnal on suurim mõju su elu üle
ja sõprade valik on ilmselt tähtsaim valik su elus.
Halb seltskond rikub head kombed.
Edasi - elu vastuolude teemal.
Psalm 73 on klassikaline tarkusepsalm sel teemal.
Elu suurim vastuolu on see, et halvad pääsevad puhtalt
aga head inimesed kannatavad.
Psalm 73 lõikab otse sellesse teemasse sisse.
Psalmist ütleb: "Asjata olen oma südame puhta hoidnud.
Õige elu elamine on ajaraiskamine."
Miks? Sest halvad inimesed surevad rahulikult oma voodis,
nad teenivad palju raha, pääsevad kohtus puhtalt ja elavad õnnelikult.
On see teile tuttav teema?
Näiteks mõni teie naaber, kes ei hooli suurt midagi Jumalast ega
üritagi Talle meelepäraselt elada, on õnnelik ja naudib elu.
Üsna raske oleks teda pöördumisele viia, kas pole?
Nad on ju meist õnnelikumad.
Psalmist ütleb, et ta on vaevatud kogu päeva ega saa und öösel.
Ta püüab elada õigesti, aga see on suur võitlus.
Uskmatud naabrid aga on õnnelikud, rahulolevad ja surevad kõrges eas.
Keeruline probleem.
Kuid psalmist lahendab selle.
Ta ütleb: "Aga siis läksin ma templisse. Ja nägin nende lõppu.
Sa oled nad pannud libedale pinnale, Issand,
ja nad libisevad igavesse hukatusse.
Kuid minu võtad Sa vastu oma kirkusesse, Issand."
Üks vähestest psalmidest, kus mainitakse teispoolsust.
Usk surmajärgsesse ellu polnud Vana Testamendi aegadel levinud.
Kuid siin ütleb psalmist, et kui ta mõtleb järgneva elu peale,
ei kadesta ta neid enam põrmugi.
Nii leiab see vastuolu lahenduse. Siin peitub tarkus!
Kui mõtled vaid selle elu peale, näib see väga ebaõiglane.
Üks esimesi asju, mid laps õpib ütlema, on "see pole õiglane!".
Kui lähed läbi elu, need sõnad huulil, peegeldub see su näos.
Igaüks, kes on üle neljakümne, on vastutav oma näoilme eest.
Mõned võivad ju naerda, aga teised mõistavad küll.
Ilu tuleb esile alles 40-selt. Enne seda on lihtsalt veetlus.
Üks metodisti pastor korraldas oma koguduses iludusvõistluse,
mis muidugi kogudust jahmatas.
Aga tingimuseks oli, et osalejad pidid olema vähemalt 60-aastased.
Nii tahtis ta rõhutada, et tõeline ilu kuulub teise elupoolde.
Esimesel elupoolel on sul looduse poolt antud näoilme,
aga teisel elupoolel su enda loodud näoilme.
Meenub, et kord paluti mul tulla haiglasse külastama üht meest,
kes kunagi oli olnud preester.
Arvati, et mina kui pastor peaksin talle sobima küll.
Mees lebas haigevoodis.
Küsisin, mida ta tahab pastoriga rääkida.
Ta ütles: "Miks on Jumal mulle nii teinud?"
Küsisin vastu, mida ta silmas peab. Ta vastas: "Et olen haiglas!"
Ta ütles, et pole varem haiglas olnud. Et on elanud korralikku elu.
Küsisin tema vanust. Ta oli 96-aastane.
Seal ta lebas, kenade hooldajate keskel -
mõni mees oleks selle eest oma parema käe loovutanud -,
kuid tema nõudis Jumalalt põhjust.
Tõsi on, et paljud elavad kogu oma elu suhtumisega "see pole õiglane".
Nad suhtuvad nii seetõttu, et nende nägemisvõime piirdub maise eluga.
Aga kui silme ees on tulevane elu, kas vahetaksid siis nendega koha?
Kas tõesti ihaldaksid nende elu?
Nad on libedal pinnal.
"... kuni mõistsin nende otsa."
Psalmist hakkas seda mõistma alles siis, kui läks templisse
ja hakkas mõtisklema igavikulistel teemadel.
Maise igapäevaelu keskel näis palju asju talle ebaõiglasena.
Aga templis, hoides pilku tulevikul, muutus kõik.
Sellised on tarkusepsalmid.
Me vajame neid samavõrd kui kriisiaegade-psalme.
Viimasena käsitlen problemaatilisi psalme - needusepsalme.
Märkisin need psalmid Piiblis punasega.
Neid on oi-oi kui palju! Osad on lausa üleni punased.
Loen mõned ette.
"Vihkan neid, kes vihkavad Sind, Issand!
Tulgu mured nende peale, kes mind piiravad!
Sadagu nende peale tulist süsi!
Heidetagu nad auku, kust nad enam ei tõuse!
Murtagu nende luud! Kistagu nende hambad suust!"
Hirmsad sõnad!
Üks tuntuim psalm on kirjutatud Babülonis, kuid seda ei lauldud.
"Babüloni jõgede kaldail me istusime ja nutsime,
kui meenutasime Siionit. Pajude külge riputasime oma kandled.
Sest meie vangiviijad nõudsid meilt laule ja meie piinajad rõõmulaule:
"Laulge meile Siioni laule!"
Kuidas võiksime laulda Siioni laule võõral maal?
Kui unustan sinu, Jeruusalemm, siis unustagu mu parem käsi pillimängu.
Jäägu mu keel suulae külge kinni, kui unustan sinu, Jeruusalemm,
mu ülim rõõm!
Meenuta, Issand, mida edomlased tegid Jeruusalemma hävingupäeval!
"Lammutage see alusmüürni maha!"
Paabeli tütar, sa laastatav!
Õnnis on, kes maksab sulle kätte kõige eest, mis oled meile teinud!
Õnnis on, kes võtab sinu väike- lapsed ja viskab nad vastu kive!"
Karmid sõnad, kas pole?
Psalm psalmi järel samas toonis.
Needusepsalmid - vägagi ebakristlik.
Ei mingit andestuseteemat.
Psalmist ei palu isegi oma sõnade pärast andeks.
Kas kristlastel sobib selliseid psalme kasutada?
Mida selle kõige kohta öelda?
Kavatsen öelda kuus asja.
Esmalt - ärge unustage, et juutidel oli vaid Vana Testament.
Neil polnud Uut Testamenti ega selles sisalduvat tähendust.
Ei saagi eeldada, et Vana Testament kõlaks läbinisti kristlikult.
Seda esiteks.
Neil polnud teadmist Temast, kes ütles:
"Anna neile andeks, sest nad ei tea, mida nad teevad!"
Needusepsalmid on kirja pandud enne Jeesust.
Teiseks - vähemalt olid need ausad sõnad!
See on palvetamisel oluline.
Räägi Jumalale kõigest, mida tunned.
Palju hullem on hoida sellised tunded oma sisemuses,
püüdes neid Jumala eest varjata. Kui nii tunned, siis ütle ka välja!
Meenub lugu naisest, kes sattus raskesse autoavariisse
ja veel 20 aastat hiljemgi kannatas suurte valude käes.
Ta oli rängalt viga saanud ja suutis karkude abil vaevu liikuda.
Ühel õhtul sai ta mõõt nii täis, et magamistuppa minnes
needis ta Jumalat kõigi oma kannatuste pärast.
Sõna otseses mõttes needis.
Siis ta komistas vaiba taha ja kukkus voodile.
Kas ta minestas või mitte, aga iga- tahes oli ta mitu tundi teadvuseta.
Kui ta toibus, oli juba hommik.
Aknast paistis ere päike talle otse silma.
Ta oli kindel, et on surnud, ja seisab nüüd Jumala ees.
Õudusega meenus talle, et viimased sõnad Jumalale olid needusesõnad.
Ta arvas, et on nüüd teel põrgusse.
Siis sai ta aru, et hoopis päike paistab talle silma ja et ta on elus.
Kergendustunne oli tohutu!
Siis korraga tundis ta, et valu on kadunud.
Ta hüppas voodist üles. Ta oli täielikult paranenud.
Ta tormas välja ja hõiskas igale vastutulijale tänaval ja kaupluses:
"Ma needsin Jumalat, aga vaata, mis Ta mulle tegi!"
Me ei tohi tema tegu korrata!
Kuid vaadakem, milline on Jumala arm.
See naine oli Jumala ees aus, paisates oma tunded välja.
Kui ma loen needusepsalme, tänan Jumalat psalmistide aususe eest.
Nad ütlesid Jumalale välja selle, mida sisimas tegelikult tundsid.
Jumalaga tasub aus olla ja mitte püüda tundeid varjata.
Hoiatan siiski, et vaidlust Jumalaga ei võida te kunagi.
Habakuk on selle kohta hea näide.
Jumalaga vaielda võite küll, Ta ei pane pahaks, aga te ei jää peale.
Kolmandaks - nende vaenlased olid ühtlasi Jumala vaenlased.
Seda on oluline mõista.
Nad ei palunud vaenlastele lihtsalt mingit isiklikku laadi kättemaksu,
vaid Taavet ütleb: "Minu vaenlased on Sinu vaenlased, Issand.
Nad on tegelikult Sinu vastu, sest Sina oled mind kuningaks teinud.
Ja Sinu vaenlaseid ma vihkan!"
Meie mõistes pole Jumala vaenlased lihast ja verest,
vaid need on valitsused ja meelevallad.
Ja ma loodan, et te vihkate neid.
Ma loodan, et te vihkate kuradit täiusliku vihaga.
Sest kui te tõeliselt Jumalat armastate, vihkate te kurja.
Vihal on kristlase elus oma koht.
Tavaliselt rõhutatakse armastust, kuid kas me vihkame neid,
kes vihkavad Jumalat?
Psalmistid tegid nii.
Neljandaks - mõelgem sellele, et neil inimestel polnud
selget arusaama surmajärgsest elust.
Neil puudus teadmine kohtu, taeva ja põrgu kohta.
Seetõttu palvetasid nad õelatele karistust maises elus.
Levinud arvamus surmajärgse elu kohta oli, et kõik kogunevad Sheoli,
varjuderiiki, justnagu ühisesse ootesaali, kus pole liikumist.
Seepärast palusid nad Jumalalt kättemaksu siinpoolses elus.
Palusid füüsilist karistust kurjadele inimestele siin elus.
Nad hüüdsid õiglase Jumala poole.
Viiendaks - väga oluline on mõista, et nad iialgi ei võtnud
kättemaksu enda kätesse, vaid jätsid selle Jumala hooleks.
Saamsuguse hea õpetuse leiame ka Uuest Testamendist.
Paulus ütleb Roomlaste 12: "Ärge makske ise kätte, armsad,
vaid andke maad Jumala vihale. Tema maksab kurjadele kätte, mitte teie."
Mitte üheski psalmis ei väljendata soovi ise õelatele kätte maksta,
vaid alati öeldakse: "Jumal, tee Sina seda!"
Kui nõuad kättemaksu, jäta see Jumala hooleks.
Tema ise tegeleb su vastastega, sest Tema teab kõike.
Sinul pole vaja kätte maksta.
Lõpetuseks tahan öelda, et Uus Testament ei erine Vanast.
Uuest Testamendist leiad sarnaseid palveid.
Ilmutuse raamat ütleb, et märtrite hinged palvetavad taevas:
"Oo Issand, kaua veel, enne kui maksad kätte meie vere eest?"
See ei erine sugugi nendest psalmidest
ja ometi kõlab see hüüd taevas kristlastest märtrite suust.
Ikka ja jälle hüüavad nad Jumala poole, kes mõistab õiglast kohut.
Nii ongi õige toimida.
Ütlen siiralt, et mul pole needusepsalmidega probleeme.
Kasutan neid.
Kuid kasutan neid just niimoodi, et rõhk pole isiklikul kättemaksul,
vaid Jumala õiglase kohtu esiletulemisel.
Me ju teame, et ühel päeval Jumal mõistab kohut
ja et kohtupäeval seatakse õiglus jalule ja iga patt saab karistatud.
Ning õiglased mõistetake õigeks.
Märtrid hakkavad istuma troonidel, millelt neid surma mõisteti.
Nii et jah, ma ei näe siin probleemi.
Moraalses universumis on oluline, et õiglus jalule seataks.
Psalmides on nägemus Jumalast kenasti tasakaalus -
see, kes Ta on ja kuidas Ta tegutseb.
Samuti Tema loomisprotsess ja lunastus.
Sellest tasakaalust tuleb meilgi kinni hoida.
Kirjas on, et Jumal on Karjane, Sõdalane, Kohtunik, Isa.
Aga eelkõige Kuningas.
Tasakaal on psalmides suurepäraselt paigas.
Psalme võib kasutada iseenda jaoks.
Lugege üks psalm päevas, näiteks enne uinumist.
Aga ennekõike surma eelõhtul.
Kui oled mõnegi suutnud meelde jätta, võivad need vägagi aidata.
Siis kui oled nõrk ja suremas, väljendavad need su tundeid.
Psalme võib kasutada ka avalikult.
Soovin, et õpiksime neid kasutama terviklikult, mitte tükikeste kaupa.
Iga psalm on mõeldud tervikliku palve või ülistusena.
Arvan, et kaasaegsed tõlkeversioonid aitavad meil
psalme paremini tajuda.
Psalme lauldes õpime palju.
Meie usk on psalmidega otseselt seotud.
Psalmid teatavasti ongi mõeldud laulmiseks
ja nendega on kaasas muusikalised juhised.
Kõikide juhiste tähendust ma täpselt ei tea.
Nagu mainisin, tähendab sõna "psalm" keelpillil mängimist.
Psalmid seostuvad nii keelpillide kui puhkpillidega.
Koorijuhatajatele on üle 50 juhise.
"Sela" võib tähendada kas pausi, kõrgemat helistikku,
valjemat laulmist või hoopis spontaanset laulmist.
Ma tõesti ei tea!
Uurin järele, kui kirkusesse jõuan, kuid siis on liiga hilja.
Olete märganud, kui palju on lauludest juttu Piibli viimases raamatus?
Taevas pakatab muusikast ja lauludest!
Aga ärge arvake, et see on justkui igikestev pühapäevane koosolek.
Paljud kristlased arvavad, et nii see välja näeb,
ja et iga koor laulab 17 miljonit korda.
Ütlen ausalt, et kui taevas oleks selline, ma sinna ei kipuks.
Kuid seal saab olema palju tegemist, uhiuue univerumiga tutvumist jms.
See saab olema kordades parem ja huvitavam kui meie siinne maailm.
Laulul ja taevasel muusikal on seal oma imeline osa.
Iga kord, kui laulame psalme,
on see justkui eelmaik tulevasest kirkusest, justkui tükike taevast.
Alati, kui me laulame, ühinevad meiega inglid.
Mul on kodus lindistus, kus inglid ühinesed lauldes ühe noortegrupiga,
kes parajasti laulis kiituslaulu.
Inglid laulavad koos meiega.
Me liitume globaalse ülistusega, mis kogu maakeral pidevalt toimub.
See on katkematu ülistuskett, mille lüliks me lauldes muutume.
See on katkematu kett mitte ainult maa peal,
vaid ka taevas, nagu ütleb Ilmutuse raamat.
Au, kirkus, kuninglikkus, ülistus, meelevald, valitsus Temale,
kes istub troonil. Aamen.
Tõlge: Mairi Sepp