VANHA TESTAMENTTI AVAUTUU
HEPREALAINEN RUNOUS
Tänään aiheeni on heprealainen runous.
Nykypäivän Raamatuissa runous ja proosa on helppo erottaa toisistaan.
Proosa on ladottu täysiin palstoihin.
Lauseet seuraavat tiiviisti toisiaan. Teksti on jaettu kappaleiksi.
Runoudessa on lyhyempiä rivejä. Teksti on jaettu säkeiksi.
Pienin yksikkö on säe, ei kappale.
Miksi tämä on tärkeää?
Miksi on tärkeää, että Raamatussa erotellaan runous ja proosa?
Heprealainen runous on erilaista kuin se, mihin olemme tottuneet.
Kun Jumala puhuu proosamuodossa, -
Hän välittää ajatuksiaan mieleemme.
Kun Jumala puhuu runomuodossa, -
Hän välittää tunteitaan sydämeemme.
Tämä on avain, joka avaa Raamatun.
Kun lukee Raamatun runoutta, on pohdittava Jumalan tunteita.
Raamatussa on paljon tunteita. Jumalalla on syvät tunteet.
Vaikutamme Hänen tunteisiinsa joka päivä.
Saamme Hänet tuntemaan surua, onnellisuutta tai vihaa.
Vaikutamme Jumalan tunteisiin koko ajan.
Jumalan tunteet ovat meidän tunteitamme paljon tärkeämmät.
Siksi on tärkeää tutkia runoutta ja proosaa.
Ensi kerralla käsittelemme Psalmeja ja sen jälkeen Jobin kirjaa.
Siksi meidän on syytä ymmärtää heprealaista runoutta.
Profeetoista suuri osa kirjoittaa puhuttua runoutta.
He puhuivat suoraan Jumalan sydämestä ja Hänen tunteistaan.
Se on hyvin tärkeää. Raamattua voi tutkia liian älyperäisesti.
On yhtä tärkeää tuntea Jumalan tunteet kuin Hänen ajatuksensa.
Raamattu kertoo Jumalan tunteista runouden kautta.
Puhumme toisillemme proosamuodossa.
Olisi outoa puhua runomuodossa. Runous on keinotekoista.
Runoudessa täytyy ajatella ennalta, mitä aikoo sanoa.
Proosassa voi hypätä suoraan asiaan. Kuvittele, että puhuisin Enidille näin:
Illallinen kata, oi rakas, ihanasti tuoksuu piiras
Veitsen annoit likaisen. Saanko puhtaan sijaan sen?
Ei tule kattausta toista. Siispä otan lisää moista.
En puhu tällä tavalla.
Joutuisin valitsemaan sanani tarkoin ennen kotiin tuloa.
Se on keinotekoinen tapa puhua.
Se ei ole normaalia puhetta. Miksi sitä sitten käytetään?
Miksi luoda runoutta?
Vastaus on se, että se vetoaa ja vaikuttaa ihmisiin erityisellä tavalla.
Runous koskettaa ihmistä syvemmältä kuin proosa.
Siksi korteissa on runoutta:
ystävänpäivä-, syntymäpäivä- ja joulukorteissa.
Ne ovat viestejä sydämeltä. Siksi käytämme runoutta.
Alatteko saada tuntuman runouteen?
Runouteen on hyvä saada tuntuma.
Runous menee syvemmälle mieleen ja pysyy muistissa kauemmin.
On helpompi muistaa kouluajoilta runoja kuin proosaa.
Muistamme ulkoa lapsena opittuja runoja. Runot jäävät mieleen.
Monet oppivat teologiansa lauluista ja virsistä, -
koska se on runoutta.
Siksi on tärkeää, että lauluissa on sisältöä.
Joissakin nykypäivän lauluissa on liian vähän sisältöä.
Charles Wesleyn opettavaiset virret välittävät todellakin tietoa.
Runot tallentuvat aivojen intuitiiviseen ja taiteelliseen osaan, -
jossa ne säilyvät paremmin.
Ne menevät myös syvemmälle sydämeen ja koskettavat tunteita.
Lausun nyt runon.
Yhdessä kulkivat kujasten laitaa, kun tähdet niin kauniisti loisti.
Veräjän poika nyt avata taitaa, pois tieltä hän puomit poisti.
Ei kiitokseen avaa toinen suuta, ei kumppaniaan ees auta.
Poika ei osaa tehdä muuta ja toinen on - Ayshire-nauta!
Runo kosketti kahdenlaisia tunteita.
Se kosketti romanttisia tunteitanne.
Sydämenne saattoi alkaa pamppailla.
Loppu kosketti humoristisia tunteitanne.
Vaikutus ei olisi ollut sama, jos olisin puhunut proosamuodossa.
Runous menee syvemmälle tahtoomme.
Se voi haastaa meitä syvemmältä kuin proosa.
Siteeraan usein Studdert Kennedyn runoa.
Hän oli kuuluisa sotilaspappi 1. maailmansodan aikana.
Häntä kutsuttiin Woodbine Willieksi. Hän jakoi sotilaille halpaa tupakkaa.
Hänestä tuli Shrewsburyn kirkkoherra.
Runon nimi on Välinpitämättömyys.
Kuuntele tarkkaan, sillä se todella haastaa tahtoasi.
Kun Jeesus tuli Golgatalle, Hänet puuhun ripustettiin
Nauloilla kädet ja jalat lävistettiin
Piikkikruunulla kruunattiin, olivat haavat punaiset, syvät
Olivat päivät nuo kovat, julmat, ja ihmisliha halpaa
Kun Birminghamiin tuli Jeesus, Hänet noin vain ohitettiin
Ei hiustakaan Häneltä taitettu, vain kuolla annettiin
Oli ihmisten mieli jo hellä, eivät kipua tuottaneet
Vain kadulla kulkivat ohi ja jättivät sateeseen
Silti Jeesus huusi: "Anna anteeksi. He eivät tiedä, mitä he tekevät."
Yhä piiskasi talvinen sade, Hänet kasteli kokonaan
Menivät ihmiset kotiin, kadut tyhjenivät
Ei nähnyt kukaan Jeesusta, seinän viereen kyyristynyttä
Hän huusi Golgataa
Tämä todellakin koskettaa.
Runous koskettaa koko ihmistä: sydäntä, mieltä ja tahtoa.
Siksi Jumala on käyttänyt runoutta niin paljon.
Runous pyrkii tekemään sanoista kauniita ja mielekkäitä.
Siksi runous viehättää meitä. Sanat vetoavat kauneudentuntoon.
Kauneudentunto on tasapainon, symmetrian ja suhteiden tajua.
Kauniilla ihmisellä on tasapainoiset piirteet.
Symmetria vetoaa meihin runoudessa.
Sanat ovat tasapainossa. Säkeet ovat samanpituisia.
On kolme perusasiaa, jotka tekevät runoudesta kaunista.
Ensimmäinen on riimitys.
Se on ominaista englantilaiselle runoudelle muttei heprealaiselle.
Englantilaiset mielellään riimittelevät sanoja.
"Kun kirppu puree sinua, muista silloin minua."
"Jos se puree kovasti, sinusta tulee rovasti."
Siinä on loppusointuja läpi koko runon.
Monissa lastenloruissa on riimejä.
Runoilija John Betjeman oli riimityksen mestari.
On olemassa myös loppusoinnutonta runoutta.
Jos sanat on järjestelty kauniisti, kai sekin on runoutta.
Nykyään harrastetaan šokkirivejä:
"30 päivää syys, huhti, kesä ja marras. Muut 31. Onko se reilua?"
Šokkirivi ikään kuin hätkähdyttää ja rikkoo runon rytmin.
Epäsäännöllisyydet ovat tärkeä tekijä runoudessa.
Toinen perusasia on rytmi. Se tekee runosta kauniin.
Rytmi on toiselta nimeltään runomitta. Se perustuu tavuihin.
Limerikki on klassinen esimerkki. Se seuraa aina samaa rytmiä.
Se pätee myös heprealaiseen runouteen.
Suosituin runomitta englantilaisessa runoudessa on 4/3-rytmi.
"Poika seisoi palavalla kannella, muut olivat karanneet."
4/3-rytmiä käytetään usein heprealaisessa runoudessa -
ja runomittaisissa Psalmeissa Skotlannissa.
Paimenein on Herra, ei mitään puutu - 4
Hän vie mut lepäämään - 3 Vihreille niityille Hän mut vie - 4
Tyventen vetten ääreen - 3
Rytmin takia sanat jäävät mielemme.
Rytmissä on tärkeää, että paino asettuu oikealle tavulle.
Valitettavan usein nykyään paino on aivan väärällä tavulla:
Kaikkea hyvää Isämme tekee, meidän kaikkien Jumala ja Kuningas
Paino asettuu ja-sanalle. Jumala-sana on painoton.
Siitä erottaa hyvän ja huonon runouden.
Jos paino ei ole oikealla sanalla, sanoma ei tavoita meitä.
Heprealaisessa runoudessa paino on oikealla sanalla, -
mutta sitä on vaikea siirtää toiseen kieleen.
Kolmas tärkeä asia runoudessa on toisto.
On siis loppusointu, rytmi ja toisto.
Sanan tai rivin toistaminen tekee tekstistä runollista.
"Brutus on kunnian mies. Brutus on kunnian mies." Tunnetteko puheen?
Toisto tekee virkkeestä runollisen.
Kuka siellä? - Mää, mää. Mikä on kipeä? - Pää, pää.
Toisto luo tasapainon. Meillä on kaksi korvaa, silmää, kättä ja jalkaa.
Sanojen toistaminen luo runoutta, tasapainoa ja symmetriaa, -
etenkin kaksi kertaa toistaminen.
Miellyttävät äänet ovat avain. Runoutta tulisi lukea ääneen.
Runous ei avaudu kovin hyvin vain lukemalla ääneti.
Psalmeja kannattaa lukea ääneen.
Niistä saa enemmän irti, kun niitä lukee ääneen.
Ääneen lausutussa runoudessa on jotakin hyvin tyydyttävää.
Sisältö on mukavassa paketissa.
Runous saa aikaan ihmetyksen, -
jota proosatekstissä ei ole.
Ihmetys on puoliksi jo ylistämistä.
Siksi kaikki Psalmit ovat runomuodossa.
Tässä on lastenlaulu:
Tuiki, tuiki, tähtönen iltaisin sua katselen
Korkealta loistat vaan, katsot alas maailmaan
Ihmetyksen voi tappaa muuttamalla tekstin tieteelliseksi.
Tässä toinen versio:
"Tuiki tuiki, tähtönen, tiedän kyllä, mikä olet"
"Olet jäähtyvä kaasu, joka muuttuu kiinteäksi massaksi"
Lapsenomainen ihmettely on poissa.
Entä tämä?
"Skintilloi, skintilloi, globuli, tahdon selvittää ominaispiirteesi"
"Olet korkealla eetteritilassa, ja muistutat hiilipitoista kiveä"
Tuiki, tuiki, tähtönen -laulu voidaan tappaa tieteellä.
Proosa on tieteen kieltä.
Runous on sydämen ihmetyksen lapsenomaista kieltä.
Tämä runoudesta yleisesti.
Runous on yhtä lailla visuaalista kuin verbaalista.
Se piirtää jatkuvasti mieleen kuvia, jotka voi nähdä.
Runojen kirjoittamisessa tarvitaan mielikuvitusta.
Siinä käytetään metaforia, vertauksia ja mielikuvia.
"Tuiki, tuiki, tähtönen, taivaan pikku timantti"
Se on mielikuva, jonka voi nähdä.
Psalmissa sanotaan: "Niin kuin peura halajaa vesipurolle," -
"niin minun sieluni halajaa Sinua, Jumala."
Siitä voi muodostaa mielikuvan janoisesta eläimestä.
Englantilainen runous perustuu -
kreikkalaiseen ja roomalaiseen runouteen.
Siinä pääpaino on äänessä.
Heprealaisessa runoudessa pääpaino on merkityksessä.
Jos ei ole tarkkana, ääni voi syrjäyttää merkityksen.
Voi arvostaa runouden ääntä, mutta sanoma jää tavoittamatta.
Edward Lear ja Lewis Carroll olivat hölypöly-runouden mestareita.
Tunnetko Pekoraali-runon?
On illanpaisto, ja silkavat saijat luopoissa pirkeinä myörien ponkii:
surheisna kaikk' kirjuvat lorokaijat -
ja vossut lonkaloisistansa ulos vonkii. (suom. Kunnas ja Manner)
Se on hienoa runoutta, mutta siinä ei ole sanomaa.
Heprealaisessa runoudessa pääpaino ei ole siinä, -
miltä sanat kuulostavat, vaan merkityksessä.
Siksi haluamme keskittyä merkityksiin.
Riimitys on harvinaista heprealaisessa runoudessa.
Siinä on jonkin verran 4/3- ja 3/3-rytmiä, -
mutta pääasiassa se perustuu toistoon.
Toisto on avain heprealaiseen runouteen.
Kutsumme sitä parallelismiksi. Siinä asia sanotaan kahdesti.
Kuten sanoin, meillä on kaksi silmää, korvaa, kättä ja jalkaa.
Heprealaisessa runoudessa käytetään säepareja, -
kahta yhteen kuuluvaa lausetta.
Lauseet voivat liittyä toisiinsa eri tavoin.
Toinen lause voi esimerkiksi toistua koko Psalmin ajan.
Sanotaan ensimmäinen lause, sitten: "Iäti kestää Hänen armonsa".
Sitten toinen lause ja: "Iäti kestää Hänen armonsa".
Kertosäettä käytetään säeparin toisena osana.
Kokeillaan lukea tällainen runo ääneen myöhemmin.
Säeparin sisältävä runo sopii antifoniseen laulutapaan, -
jossa kaksi kuoroa vuorottelevat.
Toinen kuoro laulaa ensin ensimmäisen lauseen.
Toinen kuoro vastaa siihen laulamalla toisen lauseen.
Psalmit ovat vaikuttavia, jos ne luetaan tai lauletaan näin.
Toinen puoli lukee ensimmäisen säkeen, toinen seuraavan.
Kannattaa joskus kokeilla.
Uudessa testamentissa Psalmeja käytettiin ylistyksessä.
Moderneissa lauluissa lauletaan vain pari jaetta Psalmeista.
Sisältö jää vajavaiseksi. On tärkeää käyttää koko Psalmia.
Laulakaa tai lukekaa seurakunnissa kokonaisia Psalmeja.
Lukekaa jakeet, niin että toinen puoli salista vastaa.
Säeparit liittyvät toisiinsa kolmella tavalla.
Niissä on parallelismia:
"Minne voisin mennä henkesi ulottu- vilta, minne voisin paeta edestäsi?”
Sama asia on sanottu kahdesti.
Sanokaa te: "Minne voisin mennä henkesi ulottuvilta?”
Vastatkaa: "Minne voisin paeta edestäsi?"
"Minne voisin mennä henkesi ulottuvilta?"
"Minne voisin paeta edestäsi?
Siinä on kaiku.
Ensimmäinen säe kaikuu toisessa säkeessä.
Kun asia sanotaan kahdesti, se jää mieleen.
Ajatus tulee esille kahdesti.
Kun puhun vieraassa maassa, tulkki varastaa ajastani puolet.
Englantia ymmärtävät saavat saman sanoman kahdesti:
ensin englanniksi ja sitten omalla kielellään.
He saavat enemmän, kuin ne, jotka ovat tulkin varassa.
Toisto on hyvä painottamisen, antifonisen laulutavan -
ja tasapainon kannalta.
Usein kyse ei ole pelkästä toistosta. Toinen säe vie ajatusta eteenpäin.
Siitä on monia tapoja. Otetaan esimerkiksi Psalmi 6.
"Herra, älä nuhtele minua vihassasi, älä kiivaudessasi minua kurita."
Nuhtelu on sanallista. Kuritus on jo rankaisemista.
Toinen säe vie samaa ajatusta hieman pitemmälle.
"Älä nuhtele minua. Älä kurita minua." Säkeet kuuluvat yhteen.
Otetaanpa seuraava jae:
"Ole minulle armollinen, Herra, minä olen nääntynyt."
"Paranna minut, Herra, tuska polttaa luissani".
Ensimmäisessä säkeessä puhutaan nääntymisestä.
Toisessa säkeessä tunnetaan tuskaa ja pyydetään parantumista.
Toivottavasti tämä ei pilaa tuntemuksianne runoudesta.
Runouden analysointi on kuin kukkasen repimistä pala palalta.
Runous pitää kokea koko kauneudessaan.
Haluan auttaa teitä ymmärtämään Psalmeja:
Miksi ja miten se on kirjoitettu? On kolme erilaista säeparia.
Ensimmäinen on synonyyminen: sama ajatus on sanottu eri sanoin.
Toinen on vastakkainen.
Siinä toisessa säkeessä esitetään vastakkainen ajatus.
Tasapaino syntyy ajatusten vastakkainasettelusta.
"Jotka kyynelin kylvävät, he riemuiten niittävät."
Huomaatteko vastakohdat? Kylvää―niittää, kyynel―riemu.
Tässä vastakkaisuutta on rakennettu säeparin sisään.
Sitä kutsutaan vastakkaiseksi säepariksi.
Synonyymisessä säeparissa on sama ajatus ei sanoin.
Se voidaan toistaa sellaisenaan, tai ajatusta viedään eteenpäin.
Molemmissa sama ajatus sanotaan eri tavoin.
Tässä vastakkaiset ajatukset esiintyvät yhdessä.
"He menevät itkien, kun kylvösiemenen vievät," -
"he palajavat riemuiten, kun lyhteensä tuovat."
Säkeet tuovat lisävalaistusta:
niittää―lyhteet, kylvää―siemen, mennä―palata kotiin.
Sitten on olemassa synteettisiä säepareja.
Niissä loppuosa täydentää alkuosaa.
Ne eivät toista eivätkä luo vastakohtia. Ne täydentävät.
"Herra on minun paimeneni, ei minulta mitään puutu."
Jälkimmäinen rivi on edellisen seurausta.
Psalmi 23 rakentuu synteettisten säeparien varaan.
"Viheriäisille niityille Hän vie minut lepäämään;"
"virvoittavien vetten tykö Hän minut johdattaa."
Rivit avautuvat, kun pohtii paimenen työtä Lähi-idässä.
Paimenen täytyy kulkea päivittäin jopa 25 km, jotta löytää ruohoa.
Hyvä paimen tietää, missä ovat hyvät laitumet.
Lampaan sieraimet ovat hyvin lähellä suuta.
Ne eivät voi juoda, ellei vesi ole tyyntä.
Jos ne yrittävät juoda liikkuvaa tai juoksevaa vettä, -
ne vetävät vettä henkitorveen.
Paimenen täytyy tuntea laidunmaat ja tyynet vedet.
Se muodostaa kuvan taitavasta paimenesta.
Se on synteettistä runoutta.
Näissä kolmessa runomuodossa on monenlaisia variaatioita.
Muotoja rikotaan jatkuvasti, -
jotta mielenkiinto pysyy yllä ja teksti pysyy tuoreena.
Joskus rytmi tai tekstin malli on rikottu.
Joskus kahden säkeen sijasta on kolme säettä.
Tässä on kolme säettä Psalmista 29:
Antakaa Herralle, te Jumalan pojat, antakaa Herralle kunnia ja väkevyys.
Tunnustakaa Hänen nimensä kunnia!
Tässä on kolme säettä, jotka voimistuvat säe säkeeltä.
"Antakaa Herralle kunnia" on kertosäe. Siihen lisätään sanoja.
Tässä on toinen, Psalmi 3: Kuinka paljon minulla on vihollisia, -
moni nousee minua vastaan!
Monet sanovat minusta: "Ei ole hänellä pelastusta Jumalassa".
Moni-sanaa toistetaan. Sanojen asettelu vaihtelee.
Joskus sana tai lause jää pois.
Runous on täynnä kuvia.
"Niin kuin isä armahtaa lapsiansa," -
"niin Herrakin armahtaa pelkääväisiänsä."
Tässä on kuva hellästä isästä ja hänen lapsistaan.
Joskus säkeet sekoittuvat.
Ensimmäisen säkeen alku yhdistyy toisen säkeen loppuosaan.
"Sillä Herra tuntee vanhurskasten tien," -
"mutta jumalattomain tie hukkuu."
"Tie" on vaihtanut paikkaa.
Tarkoituksenani on auttaa arvostamaan heprealaista runoutta.
Siinä on joskus eräänlaiset nousevat askelportaat.
"Herran ääni särkee setrit, Herra särkee Libanonin setrit."
Toinen säe ilmoittaa jotakin uutta: "Libanonin setrit".
Joskus runous perustuu aakkosten kirjaimiin.
Mieleeni tulee hitti vuosien takaa.
"A, olet armain, B, olet babyni," -
"C, olet niin charmikas"... On parasta lopettaa.
Se on akrostikon.
Se perustuu aakkosiin, kuten monet Psalmit.
Ensimmäinen jae on alef, A, ja jakeet seuraavat aakkosjärjestystä.
Psalmi 119 on pitkä. Se jatkuu jatkumistaan.
Jokainen jakso alkaa uudella aakkosella läpi koko Psalmin.
Se on keinotekoista.
Jotkut sanovat, ettei Jumalalle pidä puhua keinotekoisesti, -
vaan pitää puhua spontaanisti sitä, mitä mieleen tulee.
Silloin käyttää vain proosaa, kun puhuu Jumalalle.
Mielestäni pitäisi käyttää myös runoutta.
Silloin täytyy miettiä, mitä sanoo.
Näin syntyvät monet laulut ja virret.
Joku miettii ja valmistelee, mitä hän aikoo sanoa Jumalalle.
Käytämme keinotekoista kieltä, kun laulamme virttä.
Sen ansiosta voimme laulaa yhdessä.
Jos jokainen laulaisi, mitä tahtoo, syntyisi kaaos.
Ylistyslaulusta tulee yksilöllinen, ei yhteinen.
Runous ylistyksessä luo sen edun, että laulamme yhdessä.
Perheessämme oli tapana, että eräänä tiettynä päivänä vuodessa -
lapsemme herättivät minut varhain.
Kaikki kolme lastamme seisoivat sängyn vieressä -
ja lukivat hyvin keinotekoiseen sävyyn runoja.
Sitten he antoivat minulle pussillisen lempikarkkejaan.
Se tapahtui kerran vuodessa.
He lauloivat: "Paljon onnea vaan..."
Oli keinotekoista, että he seisoivat rivissä ja lausuivat yhteen ääneen.
Olisiko ollut mukavampaa, -
jos jokainen olisi yksitellen sanonut: "isä, rakastan sinua"? Ei.
Silloin he eivät olisi tehneet sitä perheenä.
Se, että he lauloivat yhdessä, merkitsi minulle enemmän, -
koska heillä oli suhde toisiinsa.
Herraa miellyttää se, että sanomme jotakin yhdessä.
Sen takia käytämme keinotekoista kieltä, toisen kirjoittamia sanoja.
Herrasta on ihanaa nähdä meidät yhdessä laulamassa.
Näin ilmaisemme: "Teemme tämän yhdessä."
Se onnistuu runouden avulla.
Olen iloinen runomuodosta.
Heprealaista runoutta on helppo kääntää muille kielille.
Riimitettyjä runoja on hyvin hankala kääntää, -
koska vieraan kielen sanat eivät sovi loppusointuihin.
Käytän paljon runoja saarnoissani.
Alkuperäinen ajatus katoaa, kun puheeni tulkataan vieraalle kielelle.
Heprealaisen runouden etuna on se, että sitä voidaan kääntää.
Runot kääntyvät jopa englannin kielelle.
Säeparien tasapaino säilyy käännöksissä.
Koskettaakohan runous Jumalankin sydäntä? Uskon niin.
Kuningas Daavidkin tiesi sen.
Profeetat tiesivät, että runous tavoittaa ihmissydämen parhaiten.
He ovat todella ajatelleet, mitä he haluavat sanoa.
Pyhä Henki laittoi ajatukset runo- muotoon, jotta ihmiset muistaisivat.
Uskon sen koskettavan myös Jumalan sydäntä.
Jumalassa on monia asioita, jotka näkyvät meissä.
Tiedättehän, että Jumala nauraa?
Niin sanotaan Psalmissa 2. Siten mekin voimme nauraa.
Hän kävelee. Kävely onkin terveellinen liikuntamuoto.
Jumala laulaa. Tutkimme pian profeetta Sefanjaa.
Hän kertoo, että Jumala puhkesi laulamaan meidän tähtemme.
Jumala iloitsee meistä laulamalla. Siksi me laulamme.
Tiedättehän, että Jumala viheltää? Kuinka moni on lukenut siitä?
Kuusi. Luettehan te Raamattua?
Se löytyy Jesajan ensiluvuista kaikissa käännöksissä.
Jumala viheltää, joten mekin voimme. Ehkä pian teemmekin niin, -
jos Max antaa meille alkusävelen. Voimme viheltää Jumalalle.
Uskon, että runous koskettaa Hänen sydäntään, -
koska joku on ajatellut etukäteen, mitä aikoo sanoa.
Joku on nähnyt vaivaa: Miten voin parhaiten ilmaista tämän?
Joku on tehnyt laulun tai virren. Se on kaunista.
Myöhemmin laulamme tekemäni laulun.
Lauletaan nyt: "Kuningas, ainoa Valtias".
Miehet viheltävät ja naiset laulavat.
Jos olet mies etkä osaa viheltää, voit laulaa, mutta sinut kyllä huomataan.
En kiellä naisia viheltämästä.
Parhaiten käy niin, että miehet viheltävät ja naiset laulavat.
Tarvitsemme alkusävelen. Täällä on 50―60 puhallinsoitinta.
Kokeillaanpa.
Vihelletään ja lauletaan Jumalalle.
Kuningas, ainoa Valtias
Kristus Jeesus on nyt ja ainiaan
Kuningas, ainoa valtias
Hän hallitsee, voittanut on, halleluja!
Nimeään korottakaa yli kaiken maan
Iloitkaa, ylistäkää ja palvokaa
Pawsonin opetussarjoja voi tilata TV7:n verkkokaupasta: www.tv7.fi/kauppa tai kauppa@tv7.fi
Suomennos: TV7