VANA TESTAMENT AVANEB
HEEBREA LUULE David Pawson
Täna räägime heebrea luulest.
Enamus tänapäeva Piiblitest eristab kirjapildis luule ja proosa.
See on väga oluline.
Proosa sarnaneb kirjapildilt ajalehetekstile.
Lausete vahel pole tühimikke ja iga uus lõik algab taandrealt.
Selline on proosastiil.
Luulestiilis aga on rohkem tühimikke,
read on lühemad ja jagunevad värssideks.
Luules eristuvadki värsiread, mitte lõigud nagu proosas.
Miks on oluline teha vahet proosal ja luulel?
Ja miks on oluline, et Piiblis oleks proosa luulest eraldatud?
Inglise luulestiil erineb heebrea omast
ja seetõttu pole eristus alati piisavalt selge.
Kui Jumal räägib proosavormis, edastab Ta oma mõtteid meie mõtetesse.
Kui Jumal räägib luulevormis, edastab Ta oma tundeid meie südamesse.
See on võti Piibli mõistmiseks.
Lui loed Piiblis luuleridu, peaksid mõtisklema Jumala tunnete üle.
Piiblist leiame rohkelt Jumala tundeid.
Jumalal on väga rikkalik tundemaailm.
Iga päev mõjutame me Tema tundeid.
Võime Talle tekitada kurbust või rõõmu või hoopis viha.
Mõjutame pidevalt Tema tundeid.
Peame mõistma, et mida meie tunneme Jumala suhtes,
pole pooltki nii oluline kui see, mida Jumal tunneb meie suhtes.
Seega, luulet ja proosat on oluline uurida.
Täna räägime luulest, sest järgmisel korral käsitleme Psalme
ja seejärel Iiobi raamatut.
Et neid paremini mõista,
peamegi eelnevalt rääkima heebrea luulest ja mõtteviisist.
Suurem osa prohvetitest kirjutas ja rääkis luuevormis.
See tähendab, et nad rääkisid otse Jumala südame sügavusest.
Sellest, mida Ta tundis. Ja see on väga oluline.
Piiblit lugedes võid mõttetasandile liigselt kinni jääda,
kuid pead mõistma Jumala tundeid samavõrd kui Tema mõtteid.
Piibli luulekeel on siinkohal abiks.
Proosa on tavapärane ja levinud kõnevorm.
Üksteisega suheldes väljendame end proosavormis.
Oleks üsna veider, kui vestleksime luulekeeles.
Luule on omamoodi "kunstlik" keel, sest selle peab vormi seadma.
Pead enne läbi mõtlema, kuidas väljenduda,
samas kui proosa puhul võid mis tahes hetkel rääkima hakata.
Kujutlege, kui õhtul koju saabudes kõneleksin nii:
”Õhtusöögiks olen valmis. Oi, kui hästi lõhnab see!
Musta noa mul' andsid, kallis. Ole hea, tee puhtaks see!
Magustoit meil täna napib, võtan hoopis kastet kapist."
Ma ei räägi ju niimoodi!
Saaksin nii rääkida vaid juhul, kui olen teksti eelnevalt läbi mõelnud.
See on kunstlik kõneviis. Eriline, mitte tavapärane.
Aga miks siis seda üldse kasutada?
Miks luule kallal vaeva näha?
Seepärast, et see puudutab inimesi eriliselt sügaval moel
ja avaldab neile suurt mõju.
Poeesia puudutab meid sügavamalt, kui proosa seda iial suudab.
Seetõttu leidubki kõikvõimalikel õnnitluskaartidel just luuleridu.
Kuna kaardid edastavad südame- sõnumeid, ongi kasutatud luulet.
Hakkate sisse elama?
Muide, see on luule puhul sobilik väljend!
Luule läheb sügavale mõttemaailma ja püsib kauem meeles.
Tunduvalt lihtsam on meenutada kooliaja luuletusi kui proosatekste.
Lapsena õpitud luuletused püsivad meeles.
Paljud õpivad teoloogiat psalmide ja hümnide abil.
Miks? Sest see on luule.
Seetõttu on väga oluline, et lauludes oleks sisu.
Mitmetes tänapäeva lauludes on sisu peaaegu olematu.
Kui aga näiteks süvened Charles Wesley õpetuslikesse lauludesse,
saad sealt palju teavet.
Luulet on niisiis lihtsam meeles pidada ja see läheb sügavale
intuitiivsesse ajuossa, mis hõlpsamini infot säilitab.
Samas läheb luulekeel ka sügavale südamesse ja puudutab tundeid.
Proovin nüüd ühe luuletusega teie tunneteni jõuda:
”Koos kõndisid nad mööda teed, öötaevas tähed säramas,
poiss avas kärmelt neiu ees suurkarjaõue värava.
Kuid too ei tänan'd selle eest, kuis võiski - ta ei osan'd ju!
Üks oli maapoiss, lihtne mees, teine hoopis punik truu!”
Need luuleread puudutasid teie tundeid kahel moel.
Esmalt romantilisi tundeid - vast hakkas südagi kiiremini lööma!
Lõpus aga puudutas see teie huumoritaju.
Proosavormis poleks sellel tekstil taolist efekti olnud.
Lisaks pääseb luule ligi sügavale tahtetasandile.
See võib sind lausa nõnda puudutada, et muudad oma elustiili.
Oma jutlustes tsiteerin tihti üht poeemi, mille on kirjutanud kuulus
armeekaplan I maailmasõja päevilt - Studdert Kennedy.
Teda tunti nime Kuslapuu-Willie järgi,
sest ta hankis sõduritele odavat kuslapuutubakat.
Temast sai nelipühi kogudese pastor.
Olen seal koguduses jutlustanud.
Tema imeline luuletus kannab nime "Ükskõiksus".
Kuulake hoolega, kuivõrd see puudutab tahtetasandit:
/tõlge proosas/
”Kui Jeesus tuli Kolgatale, naelutati Ta ristipuu külge
ja taoti suured naelad läbi Ta käte ja jalgade.
Ta krooniti okaskrooniga. Ta verised haavad olid sügavad.
Aeg oli julm ja inimelu odav.
Kui Jeesus tuli Birminghami, mindi Temast lihtsalt mööda.
Temast ei teatud midagi. Ta jäeti lihtsalt surema.
Inimesed on nüüd hellemad ega taha valu teha,
ja seetõttu kõndisidki mööda, jättes Ta tänavale vihma kätte.
Ometigi Jeesus nuttis: "Anna andeks, sest nad ei tea, mida nad teevad!"
Ja talvine vihmasadu muudkui jätkus, külm tungis Ta kontideni.
Inimesed sulgusid oma kodudesse ja inimtühjal tänaval ei näinud keegi,
kui Jeesus, kägaras seina najal, nuttis Kolgata pärast..."
See luuletus puudutab meid sügavalt.
Seetõttu heebrealased kasutasidki luulet -
see puudutab inimest tervikuna, nii südant, mõistust kui tahet.
Ja seepärast kasutas ka Jumal tihti luulekeelt.
Poeesia võti on anda sõnadele ühtaegu nii ilu kui ka mõte.
See tõmbabki meid poeesia poole.
Sõnade valik vastab meie ilumeelele
e teisisõnu harmooniale, sümmeetriale ja õigele suhtestumisele.
Nagu harmoonilised näojooned ilusal inimesel.
Seesama harmoonia köidab meid ka luules -
tasakaal sõnade ja ridade vahel.
On kolm põhitunnust, mis tagavad luule ilu.
Esiteks: riim.
Inglise poeesias on riimil oluline roll, heebrea omas aga mitte.
Riim ja riimuvate sõnade tasakaal on inglise luules väga hinnatud.
/kõlab sõnademäng ingl. k./
Siin on läbiv riim.
Näiteks enamik lastelaule põhineb riimil.
John Becherman keskendus oma luuletustes just riimile.
Veel on olemas riimita luuletused. Aga kas see ikka on luule..?
Samas kui sõnad on kenasti ritta seatud,
on tegemist luulega, riimist sõltumata.
Tänapäeval kasutatakse meelsasti nn. shoki-rida:
"30 päeva on septembris, mais, aprillis ja novembris.
Teistes kuudes on 31. On see õiglane?"
Shoki-rida lõhub luuletuse rütmi.
Seega luuletus sõltub nii reeglitest kui ka ebareeglipärasusest.
Teine oluline tunnus on rütm, mis samuti teeb luuletuse kauniks.
See põhineb silpidel.
Klassikaline näide on "limerik", mis alati järgib ühte kindlat rütmi.
Rütmile põhineb ka heebrea poeesia.
Soosituim rütm inglise luules on nn. 4-3 rütm.
"Poiss veel seisis laevalael, kui teised olid pagen'd."
Selline on 4-3 rütm.
See on väga levinud ka heebrea luules.
Samuti Shoti värsimõõdulistes psalmides:
Issand on mu karjane = 4 puudust pole mul = 3
roheniidule mind juhib = 4 vetele mind viib = 3
Selline on 3-4 rütm, mis ühtlasi aitab sõnadel hästi meelde jääda.
Rütmi puhul on ülioluline, et rõhk langeks õigele silbile.
Kahjuks on tänapäeva kiriklikes lauludes rõhk valel silbil.
Üks näide:
”Kõike head, mis Isa teeb, meie Jumal ja Kuningas”
Rõhk langeb sõnale "ja", aga sõna "Jumal" jääb rõhu alt välja.
Siin tuleb sisse erinevus heade ja halbade luuletuste vahel.
Kui rõhk pole õigel sõnal, ei jõua sõnum meile kohale.
Heebrea luuletustes on rõhk õigel sõnal,
kuid seda pole teise keelde lihtne ümber panna.
Kolmas tunnus, mis teeb luuletuse kauniks, on kordus.
Seega - riim, rütm ja kordus.
Sõna või rea kordamine annab tekstile luulelisuse.
"Ja Brutus on auväärne mees..." Teate seda kõnet?
Kordused lisavad tekstile omapärast poeetilisust.
”Mu, mu, must lammas, on sul villa? On küll, on küll!”
Sõnade kordamine loob tasakaalu.
Meil on kaks kõrva, silma, ninasõõret, kätt, jalga.
Nii ka sõnade kahekaupa kordamine annab luuletusele
tasakaalu ja sümmeetria.
Eriti just kahekaupa kordamine.
Kõrvale meeldiv kõla on oluline. Luuletusi tulebki valjusti lugeda.
Vaikselt lugedes ei tule luuletus õieti esile.
Sama on psalmide puhul - lugege neid valjusti!
Nii jõuab mõte teile oluliselt paremini kohale.
Luuletuse kõla on omamoodi nauditav - sisu kenas pakendis.
Luule suudab tekitada imetlust viisil, mida proosatekst ei suuda.
Imetlus aga viib poolele teele ülistuse suunas.
Seepärast ongi kõik Psalmid luulevormis.
Loen ette ühe lastelaulu:
”Sära, sära, täheke, imetlen sind väheke,
seal kus kõrgub põhjanael, särab teemant teavalael!"
Võime siit kergesti hävitada lapseliku imetluse,
kui muudame teksti teaduslikumaks.
Näiteks niimoodi:
”Sära, sära, väike täht, ei ma mõtle, mis su maht,
oled jahtuv gaasipilv, tahkeks muutub särasilm."
Lapselik imetlus on kadunud.
Sammuvõrra edasi:
"Kiirga, kiirga, gloobul-kuju, teadusteave sinust sujub,
balanss ja etaan ju kosmoses kannab, süsinikust ehtele sarnasust annab."
Seesama lastelaul!
Luule on teadusliku teksti sisse ära kadunud.
Proosa on teaduslik keel, mõistuse keel,
aga poeesia on imetleva südame keel.
Niipalju luulest üldiselt.
Luule puhul on ühtviisi oluline nii piltlik kui ka sõnaline pool.
Mõttetasandil loob see pidevalt kujutuspilte.
Fantaasia on luuletuste puhul väga vajalik,
sest palju kasutatakse võrdlusi ja kujundeid.
”...väike täht nagu teemant..."
Silme ette tekib piltlik kujund.
Või nagu Psalmides:
”Nagu hirv igatseb veeoja järele, nii igatseb mu hing Issandat!"
Siin on pilt janu käes vaevlevast loomast.
Senini käsitlesime inglise luulet, mis põhineb kreeka-rooma luulel
ja mille põhirõhk on kõlal.
Kuid heebrea poeesia puhul on põhirõhk sisul.
Tuleb olla valvas, et kõla ei lämmataks mõtet.
Võib juhtuda, et kaunis kõla jätab mõtte varju.
Seepärast ongi inglased tuntud "sisutute luuletuste" poolest.
Edward Lear ja Lewis Carroll olid selle ala meistrid.
Kas teate Jabberwocky lugu? Kuulake selle rütmi ...
Kas saite midagi aru?
Kõlalt kaunis luuletus, kuid mingit sisu pole.
Seepärast pannakse heebrea luules rõhk mitte sõnade kõlale,
vaid sõnade mõttele.
See aitab keskenduda luuletuse sisule.
Riimi aga kasutatakse heebrea luules harva.
Mingil määral kasutatakse rütmi, eriti 4-3 ja 3-3 rütmi,
kuid peamiselt põhineb see kordustel.
Just selles peitub heebrea luule võti.
Meie nimetame seda "parallelismiks"
ja see põhineb topelt-kordusel.
Nagu enne ütlesin - kaks silma, kätt, jalga - kaks annab tasakaalu.
Nii ongi enamus heebrea poeesiast nn. riimipaar-vormis.
Tekib kaks mõttekujundit, mis kuuluvad kokku.
Need kaks kujundit on üksteisega ühendatud erineval moel,
et psalme varieteedi abil rikastada.
Mõnikord läbib teisena kõlav kujund psalmi algusest lõpuni.
Näiteks esimesele lausele järgneb "Tema arm kestab igavesti!"
Ja teisele lausele järgneb taas "Tema arm kestab igavesti!"
Selline on üks lihtne vorm heebrea luules:
teine lausekujund kordub refräänina iga riimipaari järel.
Hiljem proovime üht psalmi valju häälega hüüda -
hea meetod, sest riimipaar võimaldab laulda kahel kooril vaheldumisi.
Üks koor laulab ühe lause ja teine teise. Tekib justkui kaja.
Sel viisil lauldes või hüüdes tuleb psalmide mõte võimsalt esile.
Üks koor ütleb ühe rea ja teine koor teise rea.
Soovitan proovida.
Uues Testamendis kasutati Psalme ülistuses. Meiegi peaks nii tegema.
Tänapäeval paraku kasutatakse lauludes vaid üksikuid psalmiridu
ja seetõttu läheb kontekst kaduma.
Oluline on käsitleda psalmi kui tervikut. Julgustan teid selleks!
Ja proovige kindlasti seda nö. vahelduvat meetodit.
Psalmidel on kolm sarnast tunnust.
Esmalt parallelism ehk mõttekordus - justnagu kaja.
Tüüpiline näide:
”Kuhu võiksin minna Su Vaimu eest, kuhu võiksin põgeneda Su eest?"
Selline on heebrea luule - sama mõte edastatakse kaks korda järjest.
Pooled teist ütlevad: "Kuhu võiksin minna Su Vaimu eest?"
Ja teised ütlevad vastu: ”Kuhu võiksin põgeneda Su eest?"
"Kuhu võiksin minna Su Vaimu eest?"
”Kuhu võiksin põgeneda Su eest?"
Panite tähele, et tekib kaja?
Teine lause kõlab justkui kaja esimese järel. See annab tasakaalu.
Kuna mõte kordub kaks korda, jääb see ühtlasi hästi meelde.
Kui jutlustan mujal riikides, "varastab" tõlk pool mu ajast.
Need, kes inglise keelt mõistavad, saavad mõtte kahekordselt kätte.
Nad saavad tõesti palju infot, kuulates kõnet esmalt inglise
ja seejärel oma emakeeles.
Seega kahekordselt.
Kordamine on niisiis hea meetod mõtte rõhutamiseks,
kajakõla tekitamiseks ja samuti tasakaaluks.
Kuid tegemist pole lihtsalt mõtte kordamisega.
Tavaliselt viib teine rida mõtte sammu võrra kaugemale.
Ja seda mitmel erineval viisil. Vaatame näidet Psalmist 6.
"Issand, ära noomi mind oma vihas ja ära karista mind oma vihaleegis!"
Noomimisele järgneb teises lauses sõna "karistamine",
mis viib sama mõtte edasi järgmisele tasandile.
Ometi kuuluvad need kaks lauset kokku.
Vaatame järgmisi ridu:
"Issand, ole mulle armuline, sest ma olen nõrkenud!
Tee mind terveks, Issand, sest mu luud-liikmed on vaevas!"
Esimene lause räägib nõrkemisest, aga teine juba agooniast,
palvega saada tervendatud.
Taas näeme, et teine lause viib esimese sammu võrra edasi.
Loodetavasti ei riku kõik need selgitused teie luuletaju,
sest luule analüüs on justkui lilleõie tükkideks rebimine.
See rikub luule.
Luulet tuleb vastu võtta selle terviklikus ilus.
Kuid ma tahan siiski aidata teil Psalme sügavuti mõista.
On kolm selgelt eristuvat riimipaari:
1. Sünonüümne - s.t. et sama mõte antakse edasi erinevate sõnadega.
Seda olemegi siiamaani käsitlenud.
2. Vastandlik - s.t. et järgnev lause edastab vastandliku mõtte.
Sel juhul tekib tasakaal kontrasti abil.
Näide: ”Need, kes pisaratega külvavad, lõikavad hõisates!"
Tekib kontrast: külv - lõikus; kurbus - rõõm.
See on kontrastile üles ehitatud ehk vastandlik riimipaar,
mis sisaldab vastupidist mõtet.
"Sünonüümne" on seega sama mõtte edastamine erinevate sõnade kaudu,
kas lihtsalt sõnade korduse abil või mõtte viimisega sammu võrra edasi.
Sama mõte, aga erinev väljendusviis.
"Vastandlik" mõte aga antakse edasi ühtse tervikuna:
"Kes minnes kõnnib nuttes, kui ta külviseemet kannab,
see tuleb ja hõiskab, kandes oma vihke."
Esimese lause mõte võtab teises lauses uue kuju:
lõpus on hõiskamine - vihud, alguses nutt - seemned.
3. Sünteetiline - s.t. et järgnev lause lisab midagi eelmisele.
Pole ei kordust ega kontrasti, vaid hoopis lisandub uut teavet.
"Issand on mu karjane, mul pole millestki puudust!"
Teine lauseosa tuleneb esimesest:
esimene on põhjus, teine on tulemus.
Psalm 23 põhinebki selsamal sünteetilisel mustril.
"Haljale aasale paneb Ta mind lebama, hingamisveele saadab Ta mind."
Karjaseameti kontekstis Lähis-Ida tingimustes tuleb esile sügav mõte,
sest seal pole võimalik hõlpsasti rohelist karjamaad leida.
Päevas tuleb selleks läbida kümneid kilomeetreid.
Hea karjane teab, kus rohumaad asuvad.
Pealegi, kuna lamba ninasõõrmed on suule hästi lähedal,
saavad nad juua ainult siis, kui veepind on tasane.
Kui lammas püüab juua voolavat vett, upub ta kergesti,
sest vesi satub hingetorusse.
Seega karjane peab teadma, kus on roheline karjamaa ja sobilik veesilm.
See Psalm loob pildi karjasest, kes tunneb oma tööd
ja hoolitseb hästi oma lammaste eest.
Niipalju sünteetililisest riimipaarist.
Sellised need kolm põhilist riimipaari on,
kuid nende hulgas esineb palju eri versioone.
Nendes riimimustrites märkame tihti erandeid,
mis hoiavad üleval lugejate huvi - vahel muutub rütm, vahel riim.
Mõnikord leiame kahe rea asemel kolm.
Näiteks kolm rida Psalmis 29:
"Andke Issandale, te jumalalapsed, andke Issandale au ja võimus!
Andke Issandale tema nime au!"
Siin näeme kolme salmirida, mis rida realt võimenduvad.
"Andke Issandale au" on riimikolmik, millele lisandub teisi sõnu.
Veel üks näide Psalmist 3:
"Issand, kui palju on mul vaenlasi, palju on neid, kes tõusevad mu vastu.
Paljud ütlevad mulle: "Ei ole temal päästet Jumalas!""
Siin näeme sõna "paljud" kordust, kuid sõnastus on erinev
ja iga järgnev lause toetub eelmisele.
Mõnikord esineb ka sõna või rea ärajätmist.
Poeesia on ühtlasi rikas kujundite poolest.
"Nagu isa halastab oma laste peale,
nii halastab ka Issand nende peale, kes Teda kardavad."
Kujundlik pilt isa hellusest oma laste suhtes.
Mõnikord read hoopis ristuvad üksteisega,
nii et esimese lause algus ühildub teise lause lõpuosaga.
Näiteks:"Issand juhib õigete teed, aga õelate tee lõpeb hävinguga."
Siin ristub sõna "tee".
Need selgitused peaksid aitama teil heebrea luulet paremini mõista.
Mõnikord näib, nagu läheks mõte treppi mööda ülespoole. Näiteks:
"Issanda hääl murrab seedreid,
Issand murrab katki Liibanoni seedrid."
Teine rida lisab midagi uut juurde: Liibanoni seedrid.
Mõnikord võib luuletus põhineda ka tähestikul.
Kuidas see tuntud laul kõlaski...
”A, you are Adorable B, you are Beautiful
C, you are Cute..." Jne, jne.
Väga mitmed psalmid põhinevad tähestikulisel järjestusel.
Esimene värss algab tähega "alef", mis on heebea A. Ja nii edasi.
Psalm 119 on väga pikk, näib lausa lõputu.
Kõik selle Psalmi värsside algustähed on tähestiku järjekorras.
See on muidugi kunstlik stiil. Nii mõnigi arvab, et Jumalaga rääkides
peaks olema loomulik, väljendama spontaanseid mõtteid.
Kuid sel juhul saaksime Jumalaga rääkida vaid proosas.
Mina arvan, et peaksime kasutama ka poeesiat.
Sest siis peame hästi läbi mõtlema, mida öelda tahame.
Just niimoodi sündisidki mitmed laulud ja hümnid.
Keegi istus maha ja mõtles: "Mida ma tahaksin Jumalale öelda?"
Mõtles ja valmistas ette.
Iga kord, kui koos ülistust laulame, kasutame ju tehisteksti.
Kuid just see võimaldab meil koos laulda!
Kui igaüks hakkaks lauldes oma mõtteid ritta seadma, tekiks kaos.
Siis oleks see personaalne, mitte ühine ülistuslaul.
Luule kasutamine ülistuses võimaldab ühiselt laulda.
Meie peres oli komme, et ühel kindlal päeval aastas tulid
me kolm last ja äratasid mu hommikul üles, seistes voodi ees rivis.
Ja vägagi "kunstlikult" lugesid mulle üheskoos luuletuse.
Seejärel ulatasid nad mulle kotitäie oma lemmikmaiustusi.
Nii toimus see kord igal aastal. Ja nad laulsid: "Palju õnne sulle!"
Mõnes mõttes oli see kunstlik - kolmekesi samu sõnu ütlemas.
Kas poleks toredam, kui igaüks väljendaks oma armastust eraldi?
Ei, sest siis poleks see perekond!
Saate mu mõttest aru?
Mulle oli olulisem see, et nad tulid koos, laulsid koos.
Sest nad on üksteisega seotud.
Issandale meeldib, kui ütleme asju ühiselt välja.
Kuid sel juhul peame kasutama kunstlikku kõnet,
sõnu, mida keegi teine on kirja pannud.
Jumalale meeldib meid koos näha, kui Talle ülistust laulame!
Tuleme kokku, et Teda ülistada ja just poeesia võimaldab seda teha.
Mulle meeldib luulevorm.
Ühtlasi on heebrea luulet teistesse keeltesse lihtsam tõlkida.
Pelgalt riimidel põhinevaid luuletusi on väga raske tõlkida,
sest erinevates keeltes riimuvad hoopis erinevad sõnad.
Kui kasutan jutlustes luulenäiteid, on see tõlgile paras pähkel!
Heebrea luule eelis on, et seda saab tõlke läbi hästi edasi anda,
ka inglise keelde, sest riimipaaride tasakaal tuleb kenasti esile.
Kas luule puudutab Jumala südant nii nagu meiegi südant?
Mina arvan, et jah.
Nii kuningas Taavet kui ka prohvetid teadsid,
et jõuavad inimsüdameteni kergemini luule kui proosa läbi.
Seepärast nad kasutasid luulekeelt.
Nad mõtlesid hoolega läbi, mida öelda tahtsid.
Püha Vaim aitas need mõtted luulevormi seada.
Nii väljendusid mõtted luulekeeles ja jäid inimestele meelde.
Kuid ma usun, et luule puudutab ka Jumala südant.
Jumalas on nii palju kõike seda, mis inimestes esile tuleb!
Te ju teate, et Jumal naerab?
Psalmis 2 on see kirjas. Ja seega meiegi võime naerda.
Jumal kõnnib. Seega on kõndimine meilegi tervislikuim liikumisviis.
Jumal laulab. Seda näeme prohvet Sefanja raamatus,
kus ta räägib, kuidas Jumal hakkas laulma - meile!
Lauldes rõõmustas Ta meist! Seetõttu meiegi laulame.
Ja te ju teate, et Jumal vilistab?
Kui paljud teist on seda Piiblist lugenud?
Kõigest kuus.
Te ikka loete Piiblit..?
Lugege Jesaja esimesi peatükke, kui te mind ei usu.
Seal on see kirjas. Kõigis tõlkeversioonides.
Jumal vilistab, ja nii võime meiegi vilistada.
Võib-olla proovime hetke pärast.
Seega, me võime vilistada Jumala poole.
Kuid ma usun, et just luule puudutab Tema südant,
sest see tähendab, et keegi on sõnu valides mõttetööd teinud.
Keegi on võtnud aega, et leida kauneim viis Jumalat kõnetada.
Keegi on seejärel teinud sõnadele muusika.
Pärastpoole laulame ühe minu tehtud ülistuslaulu.
Aga praegu laulame laulu ”Kuningas, ainus valitseja".
Teeme nii, et mehed vilistavad ja naised laulavad.
See mees, kes vilistada ei oska, võib samuti laulda,
aga kindlasti paistad siis eriliselt silma.
Ja kui mõni naine tahab vilistada - palun väga.
Kuid parim variant on see, et mehed vilistavad ja naised laulavad.
Klaverisaadet pole vaja, ainult algusnooti.
Meil on siin kokku ligi 50-60 puhkpilli!
Proovime!
Vilistame ja laulame Jumalale.
”Kuningas, Issand on kuningas
Jeesus Kristus on nüüd ja igavesti
Kuningas, Issand on kuningas
Ta valitseb, Ta on võitja Halleluuja
Tõstke Ta nimi üle kogu maa,
Rõõmustage, ülistage, palvetage...”
Tõlge: Mairi Sepp