o
GAMLA TESTAMENTET ÖPPNAS
JOSUA DEL 2
När de gått över Jordan stannade de länge vid Gilgal.
De tog tolv stenar från flodbottnen och reste en stod i Gilgal -
som minnesmärke över hur Gud skar av Jordan för dem.
Minnesmärken är viktiga i Gamla Testamentet.
De uppmanades ofta att minnas vad Herren gjort för dem.
Samma gäller kristna. Vi intar bröd och vin för att minnas.
Vi behöver påminnas om vad Gud har gjort.
De reste minnesmärken, särskilt av tolv stenar -
en för varje stam. De gjorde en sak till.
Den nya generationen var inte omskuren. Alla män omskars -
och stannade i lägret tills de helnat.
I smärtan efter det hade de varit ett lätt byte för anfall -
om Jerikoborna förstått att de bara kunnat vandra över dem.
Men de gjorde inte det och efter några dagar var det över.
Mannat slutade komma genast de kom över Jordan.
Landet är mycket fruktbart.
Jeriko är en oas med utsökta grapefrukter och apelsiner.
Några har varit där, ser jag.
De fick frukt och grönsaker och mat igen.
De kallade platsen Gilgal som betyder "vältrat av".
Gud hade vältrat av Egyptens vanära från dem.
De kunde glömma det. De var inne i landet.
En speciell sak inträffade.
Josua beslöt att själv undersöka staden -
och vandra runt den. Han gick på natten.
När han gick mötte han en beväpnad man.
Han frågade: "På vems sida är du?" Mannen svarade: "Nej."
Jag tycker det var ett fint svar.
- Är du på deras sida eller vår? - Nej.
Han fortsatte: "Det viktiga är att du är på Guds sida."
Det var befälhavaren för Herrens här.
Jag tror det betyder en ärkeängel.
Jag tror inte det var Guds Son, utan en ärkeängel.
Befälhavaren över Herrens armé. Men du får tro som du vill.
Josua blev påmind om att han inte var den högste i Herrens armé -
utan en underofficer. En vänlig påminnelse.
De inledde erövringen av landet.
Först satte de in en kil mitt i landet.
Sedan städade de upp i söder, sedan i norr. En lysande strategi.
De två första städerna har fått mer utrymme än de andra.
De var oerhört meningsfulla.
Den ena positivt, den andra negativt.
Ena var en full seger, den andra en katastrof. Jeriko var segern.
Jeriko finns kvar. Också det gamla Jeriko.
Det nya ligger lite strax utanför.
Här är ett par ganska dåliga foton.
Här är en vy över Jordandalen mot bergen i Moab.
Jordan flyter här. Här är oasen Jeriko.
I mitten ligger en grushög -
som reser sig över allt det andra.
En sandhög, så vitt man kan se. Det kallas en Tel.
Det betyder ruin eller ruiner av flera städer -
som byggts ovanpå varandra. När staden förstörts -
byggde man en annan ovanpå. Småningom blev det en kulle.
I vissa byar i England kan dörrarna ligga under gatunivå -
för gatorna har alltid byggts ovanpå varandra.
Så uppstår en Tel. Arkeologerna brukar skala av ett lager i gången.
Det förstör lagren vartefter man går djupare.
En annan metod är att skära loss en skiva i mitten -
och granska den som en smörgåstårta -
med olika keramik i olika lager.
Så har man gjort här.
Från luften ser den långa högen ut så här.
Här finns alla fruktträden -
men här ligger staden från Gamla Testamentet.
Det är bara grus och ruiner kvar.
Man har skurit ett dike i mitten och grävt fram -
världens äldsta byggnad som jag ska visa om en stund.
Det har visat sig att Jeriko -
är världens äldsta stad.
Den är från år 8000 före Kristus.
Här är byggnaden jag skulle visa.
Den är rund, med en spiraltrappa därinne. Man får inte gå in -
för människor började slita ner stenarna.
En fästning från år 8000 f Kr, alltså 10 000 år gammal.
Världens äldsta byggnad. Den hittades vid diket mitt i högen.
Man har också hittat många av stadens särdrag.
Ett inslag är ovanligt: muren var dubbel.
Två murar. Yttre och inre med tre meter mellan.
Den yttre muren var 180 cm tjock och av sten.
Den inre muren var 150 cm tjock och av tegel.
Det var vad israeliterna stod inför.
Men något hade hänt.
Vi lägger undan bilderna -
och ser på Jeriko -
en mycket förenklad bild av Tel.
De olika tidsperioderna har ritats in ovanpå varandra.
Det är inte mycket kvar av Josuas stad, bara en liten del här -
från äldre bronsåldern.
Här är huvudgatan. Längs den når man ruinhögen här.
Källan där Jeriko får sitt vatten ligger där. Härligt, friskt vatten.
På Elisas dagar blev källan "radioaktiv"-
och måste renas genom ett under.
Här är de olika städerna. Den neolitiska -
sedan tidiga bronsåldern, äldre bronsåldern den där lilla biten -
järnåldern, och de sista perioderna -
som är bara grus.
Delar av muren har hittats här. Här fanns dubbelmuren.
För murens skull var Jeriko begränsat, men befolkningen växte.
Vad gjorde de? De började bygga hus på dubbelmuren -
genom att konstruera broar, för att få mer plats.
Det var en överbefolkad liten stad.
Man byggde hus tvärs över yttre och inre muren.
Murarna var ca 10 m höga.
Undertill låg lagren av tidigare städer.
Murarna som hade hus ovanpå var inte starka.
Jag försöker inte förklara undret -
bara visa läget som det var.
En lätt jordbävning hade fått allt att ramla till marken.
Använde Gud en jordbävning? Det vet vi inte.
Det är möjligt att ett högt utdraget ljud hade gjort det.
Det är intressant att Gud befallde dem att blåsa i hornen -
och genast de gjorde det, föll murarna.
Vet ni att en del sångare kan spräcka lampor i rätt tonläge?
Det kan hända att Gud visste att murarna redan var skakiga -
på kullens branter med husens tyngd ovanpå.
Hur det än var, så sade Gud:
"Tåga omkring staden sex gånger en gång om dagen helt tysta -
och på sjunde dagen ska ni blåsa."
De blåste i hornen, som jag försökt blåsa i hela kvällen.
Nåt ditåt. Ni kan tänka er alla hornen ljuda med samma ton.
Människorna ropade så högt de kunde.
Efter sex dagars tystnad måste håret ha rest sig på invånarna.
Murarna föll. Och husen ovanpå. Utom ett.
Kommer ni ihåg skökan Rahab, vars hus stod på muren?
Gud sparade ett stycke av muren.
Det röda snöret i fönstret räddade hennes och hennes familjs liv.
Så blev hon kung Davids farfarsfarsmor.
Och farfarsfarfarsfarfars...mor till självaste Jesus.
Hon finns med i släkttavlan i Matteus 1. En otrolig berättelse!
Det uppstod inte ens gatustrider. De bara tågade in och tog stan.
Gud sade: "Denna stad är en förstlingsfrukt och hör till mig.
Rör inget där."
Så visade Gud att segern var Hans, inte deras.
"Ni förtjänar inget av staden. Segern är min.
Ni kan vinna andra städer och ta byte där.
Men inte här."
Vi vet att en man ändå tog byte.
Sedan intog de Ai högre upp på kullen.
Det här är allt som är kvar av Ai -
en hög med ruiner.
Det var en blomstrande stad.
De gjorde två fel.
Nummer ett: övermod.
Josua sade: "För det här behövs inte många soldater.
Det här blir lätt."
Hur ödesdigert är det inte att tänka -
att om Gud välsignat dig en gång, så gör Han det igen.
Eller om du lyckats, att du lyckas igen.
Ofta när jag varit med där Guds närvaro varit stark -
och Gud välsignat oss, säger man: "Vi måste göra om det här."
Jag har sagt: "Nej! Gör inte om det.
Ni tänker om vi gör det på nytt..." Så tänkte också Simson.
Vi kan inte få Gud att upprepa sig.
De var övermodiga och tänkte att Ai tar vi nog -
med några soldater.
Värre var att en man vid namn Akan stulit något från Jeriko.
Han såg vackra kläder och tänkte att Gud behöver inte dem.
Han kunde ha bruk för dem. Han såg också guld och tog det.
När Josuas trupper först anföll Ai, tvingades de fly på en gång.
Josua frågade Gud: "Varför lät du detta ske?
Nu får hela landet höra att vi inte är oövervinnliga.
Vi är slagna!" Han beskyllde Gud för det.
Gud sade: "Hör du, Josua, det kan vara ert eget fel.
Ta reda på vem som tagit förbjudet gods i Jeriko."
Stammarna kallades samman och åter drog man lott.
Med hjälp av lotten fick de fram en stam.
Sedan samlade de klanerna och lotten visade på en klan.
Sedan samlade man den klanens familjer -
och lotten pekade på Akans familj.
Varför fungerade lottdragning i GT? Svaret är enkelt.
De trodde att Gud rådde i alla situationer -
och när de "singlade slant", kunde Gud ta tag i slanten -
och få den att vända sig lagom många gånger -
för att uttrycka det Han ville.
Det är teorin. Teologiskt är den renlärig.
Om Herren får Jerikos murar att falla -
kan Han också styra en lott.
De använde lotten för att människor inte skulle påverka.
Vi gör det också.
Vi singlar slant om vem som börjar i kricket.
Det hindrar människor från att välja.
När de kastade lott -
trodde de att det gav Gud möjlighet att välja -
för Han kunde styra lotten.
Lotten användes fram till pingst- dagen. Sedan dess har Anden styrt.
Lotter behövs inte längre. Guds Ande leder oss.
Gamla Testamentets präster bar två stenar i bröstskölden.
De kallades Urim och Tummim. Den ena betydde Ja, den andra Nej.
De frågade prästen: "Vill Gud att jag gifter mig med den här flickan?"
Prästen blundade och valde en sten. Den svarta var Nej, den vita Ja.
Tänk om vi kunde få sådan ledning nu.
Det skulle vara så mycket lättare att gå till pastorn -
och be honom välja en sten, så man vet vad man ska göra.
Men Gud vill ha en mer personlig relation med oss än så.
Så här gjorde de. Senare delade de också landet på det här sättet.
De kastade lott och lotten föll på Akan.
I tiden kastade sjömän lott i Spanien -
och lotten föll på Jona.
Gång på gång visar Gud att Han råder över lotten.
Han styr inte nationella spel här, men Han styr lotten i GT.
Ai var en katastrof och Akan och hans familj måste dö.
De visste vad han hade gjort -
och var glada åt kläderna och guldet.
En mans synd fick hela Guds folk att misslyckas.
Det är nästan skrämmande.
En människa i församlingen kan ha samma inverkan.
När det finns synd i lägret ...
Du kan inte synda bara för dig själv. Det inverkar på alla andra.
Till slut kom de till berget Ebal.
De lydde Mose som hade sagt, att när de kommer till landets mitt, -
finns där två berg, Ebal och Gerissim.
"Ni ska ställa er på båda bergen.
På det ena ska ni ropa ut välsignelserna, -
på det andra förbannelserna."
Bergen ligger nära Sikem.
Båda har pressats ihop på sidorna och påminner om amfiteatrar.
De ligger mitt emot varandra.
Man hör mycket bra rakt över dalen.
Där ropade de förbannelser och väl- signelser och påminde om förbundet.
Sedan fortsatte de söderut.
Jag söker tavlan över innehållet...
De städade upp i söder och då stod solen stilla.
Fem amoreiska kungar anföll dem -
ledda av kungen i Jerusalem, "den Redlige". Intressant!
Jerusalem var ännu i fiendehänder.
Han ledde fem kungar till attack mot dem i Ajalons dal.
Här ser vi Ajalons dal och solen. Här hände det.
Här stod solen stilla. Vad ska vi tänka om det?
Jag ska läsa nåt för er.
Skribenten heter Harold Hill.
Han är chefdirektör för Curtis Engine, ett amerikanskt företag -
och arbetar som rådgivare inom USA:s rymdprogram.
"En av Guds största gärningar i dessa dagar hände nyligen -
våra astronauter och rymdforskare i Indiana.
De mätte solens, månens och planeternas positioner -
och var de väntas befinna sig om 100 år och 1000 år.
Vi bör veta detta så satelliterna inte stöter ihop med något.
Banan behöver kalkyleras på satellitens villkor -
enligt hur planeterna rör sig.
Kalkylerna kördes flera hundra år framåt och bakåt.
Plötsligt stannade maskinen. En röd lampa tändes.
Något var fel inmatat eller fel i standardjämförelserna.
Serviceavdelningen uppgav att allt var i sin ordning.
Projektledaren frågade vad som var fel.
Det saknas en dag i rymden.
De var förbryllade och hittade inget svar.
En man hade hört i söndagsskolan att solen stannat.
I brist på annat bad de honom söka fram det i Bibeln.
De hittade det i Josua 10.
Forskarna sade: 'Det är dagen som saknas.'
Datorn kördes till den tiden. Det var nästan, men inte riktigt.
Det skilde på 23 timmar och 20 minuter, ett knappt dygn.
De läste Bibeln igen och där stod 'nästan en hel dag'.
De små orden i Bibeln är viktiga.
Med ett glapp på 40 minuter i tiden, blir det problem om 100 år.
De behövde hittas, annars blir det problem med satelliterna.
Då kom samma man ihåg att det också står att solen gick bakåt.
De andra höll honom för tokig, men tog fram Bibeln igen.
De hittade hur kung Hiskia på sin dödsbädd fick besök av Jesaja.
Hiskia skulle inte dö. Han bad om ett tecken.
Han fick: 'Skuggan ska gå tio steg framåt eller tio steg bakåt.'
Hiskia sade: 'Det är lätt för skuggan att gå framåt.
Nej, låt den i stället gå tio steg tillbaka.'
Då ropade profeten Jesaja till Herren som lät skuggan -
i Ahas klocka gå tillbaka tio steg. Tio steg är 40 minuter.
23 h 20 min i Josua + 40 min i 2 Kungaboken
= de 24 timmar som saknades.
De skrev upp dem i loggboken: de 24 h som saknades i universum."
Ta det här som ni vill.
Där hände det.
I det här skedet började de dela landet -
genom lottkastning, för att undvika människors påverkan.
Josua sände ut lantmätare som kom tillbaka med en karta.
Ett fascinerande litet land, i storlek med Wales -
med det enda gröna landområdet i Mellanöstern.
Arabiska öknen ligger här, Negevs öken i söder.
Regnet kommer från Medelhavet -
och når kullarna här först och sedan dalen.
Det utlovade landet.
Man mätte det och delade det via lottning mellan stammarna.
Två och en halv stam vill få sin del på andra sidan Jordan.
Mose hade lovat dem det -
bara de hjälpte de övriga stammarna att erövra sin del.
Om de hjälpte sina bröder, kunde de sen återvända hem.
Två och en halv stam slog sig ner här, de övriga nio och en halv här.
Landet blev indelat och alla var nöjda.
Det här tar upp flera kapitel i Josua bok.
Det fanns speciella städer.
Det skulle finnas sex fristäder, tre på vardera sidan av Jordan -
dit dråpare kunde fly.
Leviterna hade egna städer. Allt detta finns i Josua bok.
De sista två kapitlen upptar Josuas sista strålande tal.
Jag vill nämna två aspekter av det. Josua var 120 år gammal.
Han fick kallelsen som 80-åring, som Mose.
Nu vet han att han ska dö.
Det är förvånande hur många i Bibeln som vet att de snart ska dö.
Också kristna vet att det finns dödens väg och livets väg.
En man från Beckensfield skrev ett brev till sina släktingar -
när läkaren sagt att kommit till slutet på sin väg.
Han bjöd dem att komma och se hur en kristen dör.
Vilken utmaning! Stora gudsmän vet -
när det är dags för dem att fara.
Ofta lämnar de efter sig ett budskap som man minns dem för.
Först ser vi ledartjänsten. Josua valde ingen efterträdare.
Mose valde Josua. Josua valde ingen. Varför inte?
Från och med nu kunde inte en person hantera allt.
Folket var utspritt. En person skulle vara oåtkomlig för många.
Nu behövde varje stam ha egna äldste.
Det här är ett betydelsefullt steg, som misslyckades.
Folket ville åter ha en man som ledare och krävde en kung.
Men det var inte Guds vilja.
Hans vilja var att stammarnas äldste skulle ta ledarskapet.
Folk behövde kunna tala med de äldste. Det är en viktig princip.
När man bygger en hierarki, blir ledaren på toppen oåtkomlig.
Guds vilja var lokala äldste i direkt kontakt med folket.
De godtog inte det, men det var Guds vilja.
Han påminde dem om förbundet -
och att Gud inte bara lovat välsigna, utan också förbanna.
Han lovade båda och Han håller alltid sina löften.
"Han tog oss till landet, men Han upphör inte att handla med oss."
Josua gav all ära för att landet blev deras till Gud.
Han tog ingen ära själv, fast han lett dem.
Han sade: "Gud förde oss hit. Gud stred för oss.
Gud gav oss landet. Gud gjorde det!
Ni ska vara djupt tacksamma."
Han satte dem att svära en trohetsed till Gud.
I kapitel 24 sker något unikt.
Han talar i första person singular som i kapitel 23.
Men i kapitel 24 betyder "Jag" Gud.
Han profeterar. Hans sista tal är profetia från början till slut.
Fastän han fortfarande säger "jag" som i kapitel 23 -
så betyder det "Jahve", "Alltid" "Härskarornas Herre" i kapitel 24.
Gud säger genom Josua: "Jag har gjort allt detta för er."
Personligen älskar jag detta Guds uttalande:
"Jag gav er ett land, som ni inte hade lagt något arbete på, -
även städer som ni inte hade byggt, i dem fick ni bo.
Av vingårdar och olivplanteringar som ni inte planterat fick ni äta.
Jag gav dem till er.
Jag har gett allt detta till er."
Av tacksamhet talar Josua åter i eget namn:
"Så frukta nu Herren och tjäna honom helhjärtat och i sanning.
Skaffa bort alla andra gudar."
Sedan säger han de mäktiga orden: -
"Men jag och mitt hus, vi vill tjäna Herren."
Han sade: "Det gäller att välja. Ni har fått ett land.
Vem är er Gud nu, när ni fått det ni ville ha?"
En mycket viktig utmaning. De sade: "Vi vill tjäna Herren."
Han sade: "Klart! Jag sätter upp en minnessten här."
Och han reste en sten som vittne.
Tre gånger sade de: "Vi ska tjäna Herren."
De sista verserna gäller begravningar: Josuas begravning -
begravningen av Josefs ben.
I 40 år hade de burit hans kista med sig.
Förutom allt annat bar de en likkista med sig -
med Josefs ben, för det var hans sista önskan: -
"Begrava mig i det Utlovade landet."
De begravde de Josua och de begravde äntligen Josefs ben.
Och de begravde Elieser, Arons son.
En trippelbegravning avslutar denna bok.
Så länge som Josua och hans generation av ledare levde -
var folket troget mot Gud.
När nästa generation kom, gick det mycket illa.
Något av det svåraste är att över- föra tron till nästa generation -
så att andra generationen kristna är lika brinnande -
som sina föräldrar när de kom till tro. Det är inte lätt.
Det här problemet har följt den kristna församlingen en lång tid.
Varje generation behöver själv hitta Gud.
Fast de hör om vad Gud gjort för sina föräldrar -
och far- eller morföräldrar, får det inte barnen att tro.
Låt oss se vad vi lärt oss av Josua.
När jag läser Josua, har jag lärt mig detta.
Det kan sammanfattas i två enkla meningar.
Utan Honom hade de inte klarat av det.
Utan dem hade Han inte gjort det.
Det är två viktiga läxor. Här finns en balans.
Det är lätt att gå över styr och lägga allt ansvar på Gud.
Eller ta allt ansvar själv.
Det finns en biblisk balans.
Utan Gud kan vi inte. Utan oss gör Han det inte.
Ser du hur verbet ändrar.
Det är inte: Utan oss kan Han inte, utan: Utan oss gör Han inte.
Samma underbara balans finns i hela Bibeln.
Med Gud är allt möjligt.
Utan Honom väljer Han att inte arbeta med oss.
Han behöver oss. Han vill ha oss.
Vi kallade att vara Guds medarbetare.
Om Josua och Israels folk inte sam- arbetat med Gud, hade inget hänt.
Men utan Honom o. Hans ingripande hade de inte kunnat göra det.
Det är den underbara balansen.
I början av Josua bok ser vi många Guds ingripanden.
Vi ser Guds ord och Hans gärningar.
Han ger löften och uppfyller dem.
Han gör upp ett starkt förbund, som Han aldrig bryter.
Inte för ett ögonblick avviker Gud från sitt Ord.
Han hade svurit vid sig själv. "Vid Gud förblir jag hos er.
Om det innebär straff, straffar jag er.
Om välsignelse, välsignar jag er. Jag stannar hos er."
Under goda och onda dagar, i rikedom och fattigdom.
"Jag är er Gud. Gud kan inte ljuga."
Jag gjorde en gång en lista över vad Gud inte kan göra.
Man tror en Allsmäktig Gud kan göra vad som helst -
men det finns mycket Han inte kan göra.
Det första jag skrev var: Gud kan inte ljuga.
Jag fick ihop 31 saker. Det chockade mig att jag kan göra dem alla.
Gör det mig större än Gud?
Nej. Tack Gud, att det finns sådant Han inte kan göra.
Han kan inte ändra det som varit.
När det hänt, kan inte ens Gud ändra det.
Han kan ändra verkan av det och följden, men inte själva händelsen.
Gud själv kan inte göra korset ogjort. Det har hänt.
Han kan inte ljuga. Han kan inte bryta löften. Han kan bara inte!
Det är mot hela Hans karaktär.
Han kan inte lova något och inte göra det.
Sådan är Gud. Det Han inte kan göra är lika underbart -
som det Han kan göra.
Han kan inte bryta sitt Ord.
Jag är säker på att vi alla har brutit löften.
Han kan inte det. Det är mot hela Hans karaktär.
Han kan inte ge ett löfte åt Israel och dra det tillbaka.
Det står att Gud gav Israel allt det land Han lovat deras fäder.
I början av Josua säger Han: "Jag strider för er.
Jag gör det." Det är det som ordet "Immanuel" betyder.
Jag ger fyra alternativa betydelser, rösta på den rätta.
Betydelse nr 1: GUD är med oss.
Betydelse nr 2: Gud ÄR med oss.
Betydelse nr 3: Gud är MED oss.
Betydelse nr 4: Gud är med OSS.
Immanuel betyder ett av dessa. Vi tar en snabbröstning.
GUD är med oss?
Gud ÄR med oss?
Gud är MED oss?
Gud är med OSS?
Ganska jämnt. Rätt svar är nr 4.
Immanuel betyder att Gud är på vår sida.
Han strider på vår sida, inte deras.
Betoningen är på oss. Gud är med OSS.
Immanuel är ett sammandrag av Guds ord till Josua.
"Jag strider för er. Jag är för er, om ni är för mig."
Vi ser övergången över Jordan, murarna som föll -
mannat som tog slut, ett slag som de vann genom hagel -
dagen som blev längre i Ajalons dal.
En gång sände Gud bålgetingar.
När fienden tågade mot dem, kom getingarna.
Tänk er en svärm med getingar. Då stannar man inte och strider.
Då springer man!
Så vann de en av sina största segrar.
Gud råder över insektvärlden.
"Allt detta var Hans gärningar. Förunderligt är det i deras ögon."
Den andra sidan är lika viktig.
Gud verkar i samarbete med människan.
Han stred inte ensam. De behövde vara med på stridsfältet.
De måste gå och Gud stred för dem.
Det är balansen. En del säger:
"Lämna det åt Gud. Han sköter allt."
En del talar som om de kunde göra allt.
Det finns båda sorters kristna.
Balanserade kristna ber som om allt hängde på Gud -
och arbetar som om allt hängde på dem.
Här finns en underbar balans i Bibeln.
Utan dem hade Han inte gjort det. De behövde vara med. Han sade:
"Varje plats där ni sätter er fot ska jag ge er -
men ni behöver gå och stå där."
Utan dem hade Han inte gjort det.
Deras attityd. Om de hade trons attityd och lydnadens gärningar -
skulle de vinna varje strid, men om de blev -
självsäkra och olydiga, skulle de förlora varje strid.
Därför, fastän boken sträcker sig över 40 år, -
är avsnitten om Jeriko och Ai de viktigaste.
Lär man sig läxan från dem, är man redo att inta landet.
Är det inte intressant?
Som jag redan sagt, Bibeln är en mycket ärlig bok.
Vi får läsa om tre misstag som de begick.
Bara tre. Det första var Ai.
Elitsoldater övervann dem, därför att de var självsäkra.
Det andra har jag inte nämnt. En av stammarna i landet -
lurade dem genom att klä sig i gamla, nötta kläder.
De svärtade sina ansikten och sade: -
"Vi har rest från ett fjärran land -
för vi har hört att er Gud är med er.
Se på våra kläder och våra skor.
Vi har vandrat miltals, för vi har hört om er Gud."
De var närmaste grannar.
De bjöd på ett sådant skådespel, -
att det står att Josua inte frågade Gud om dem.
Han lät sig luras och slöt ett fredsavtal med dem.
Ett förödande tilltag. De upptäckte då att de bodde runt hörnet -
och ville undkomma ett nederlag.
De frågade inte Gud om dem och blev lurade.
Det tredje hände när två och en halv stam skulle slå sig ner -
på andra sidan Jordan.
När de gick över Jordan, reste de en stod av stenar.
Stammarna på den här sidan Jordan sade: -
"Hej! De bygger ett altare! De är inte en del av oss."
Det uppstod missförstånd bland Guds folk.
"Vi ska strida mot er." Och de samlade en armé -
för att slå ner de två och en halv stammarna.
Internt missförstånd.
De två och en halv stammarna sade: "Nej, nej! Vi har gjort så -
för att påminna våra barn och barnbarn -
att vi kommer från er och hör till er."
Freden återställdes.
Också bland Guds folk kan det uppstå missförstånd -
när man inte frågar Gud.
Vad är en kristen tillämpning av Josua bok?
I Nya Testamentet används Josua som ett exempel på tro.
Skökan Rahab är ett exempel på tro upprepade gånger.
Akan används som exempel på synd bland Guds folk.
Ett motsvarande exempel i Nya Testamentet är Ananias och Safira.
Det motsvarar exakt Akans synd bland Guds gamla folk.
Naturligtvis används boken också som ett exempel på frälsning.
Josuas namn betyder "frälsning".
Ursprungligen hette han Hosea, men Mose bytte till Josua.
Det är det samma som Jesus och betyder "Gud frälser".
När min fru och jag flyttade till vår by -
hette postmästaren mr "Godsave" (herr "Gud frälser").
Jag var glad att se honom. På heb- reiska skulle han heta herr Josua.
Eller herr Jesus. Herr "Gud frälser".
Till sist, vad är det Utlovade landet för en kristen?
Inte himlen. När vi sjöng om andra sidan Jordan, tänkte du på döden?
Det Utlovade landet är inte himlen. Det är heligheten.
Det Utlovade landet är vila från strid.
Det är segerns Utlovade land, när du har övervunnit striden -
och kan njuta av vad Gud har för dig.
När du övervinner en frestelse, får du en försmak av vilan.
Du har vunnit striden. Efter konflikten kommer vilan.
En vila väntar Guds folk. Josua förde dem inte in i den.
Det återstår en sabbatsvila för oss.
Det är att sluta göra egna gärningar, att ta semester från sig själv.
Och vila. Oftast på semestern tar vi med oss själva -
och det eller ingen vila, eller hur?
Att ta semester från dig själv och dina gärningar -
är det Utlovade landet och Guds vila.
Ta del av Hans segerrika liv.
Bästa boken jag läst om Josua är Alan Redpaths -
"Victorious Christian Living" (Ett segerrikt kristenliv.)
Skaffa den. Den berättar utifrån Josua bok om -
hur en kristen kan stiga in i sitt Löftesland och vila från strid.
Amen.
Översättning: TV7 Sverige