VAPAUTUMISEN TIE
Perheelläsi oli hiljattain tärkeä tapahtuma.
Eräänä iltana, kun vietin aikaa ystävieni kanssa, -
sain tekstiviestin.
Sisareni kirjoitti, että hän oli antanut elämänsä Jeesukselle.
Sinun sisaresi. - Minun sisareni. Se oli mahtavaa.
Sinun oma tarinasi on Raamatun tuhlaajapojan kaltainen.
Hän omisti kaiken ja hän tuhlasi kaiken, -
mutta lopulta hän palasi kotiin. - Varmasti.
Palasit takaisin kotiin ja koit armoa sekä rakkautta.
Sinulle annettiin anteeksi.
Mistä se kaikki sai alkunsa?
Lapsena kävin pyhäkoulussa.
Tätini ja mummoni puhuivat koko ajan Jeesuksesta ja Jumalasta.
Puolestani on jatkuvasti rukoiltu, vuosia, oikeastaan vuosikymmeniä.
Kävitkö pyhäkoulussa monta vuotta tätisi kanssa?
Kävin monta vuotta, mutta en jatkuvasti.
Oli kausia, jolloin en käynyt.
Mitkä ovat kirkkaampia muistoja siltä ajalta?
Muistan, miten sisareni kanssa matkustimme bussilla pyhäkouluun.
Sen jälkeen teimme aina jotakin kiinnostavaa.
Mihin menitte pyhäkoulun jälkeen?
Menimme tätimme luo, sitten mummomme luo tai kesämökille.
Koko ajan oli mielenkiintoista toimintaa.
Sellainen kristillisessä piirissä varttuminen oli sinulle -
luonnollista elämää.
Kyllä, siihen aikaan varmasti. - Nautitko siitä?
Kyllä. Aika ei tullut koskaan pitkäksi.
Aina oli jotakin mielenkiintoista tekemistä.
Sinulla oli myös muita kavereita, joiden kanssa juoksit ympäriinsä -
ja teit kaikenlaisia metkuja. - Kyllä.
Vartuin Mustamäellä ja kasvoin samanlaiseksi kuin ne, -
joiden kanssa siellä kasvoin.
Ympärilläni oli vanhempia poikia ja halusin olla heidän kaltaisensa.
Minulla ei aina ollut isää, -
kenestä olisin voinut ottaa esimerkkiä.
Kasvoimme vanhempien poikien kaltaisiksi.
Muistaakseni halusin olla vanhempien poikien kanssa -
sen takia, että heillä oli jotain enemmän kuin minulla.
Heillä oli enemmän oikeuksia ja enemmän vapautta.
Heillä oli myös enemmän ja kauniimpia tavaroita.
Kaikki se veti puoleensa. Sain kodin ulkopuolelta sitä, -
mitä en saanut kotona, esimerkiksi huomiota.
Vanhemmat pojat joivat, polttivat ja varastelivat.
Olin heidän kanssaan ja kasvoin samanlaiseksi.
Miten muutuit kiltistä pyhäkoululapsesta pikku-varkaaksi?
Muistatko, milloin varastit ensimmäisen kerran?
Mitä varastit? Oliko se jotain koulusta?
Eräältä pojalta varastin koripallo keräilykortit.
Varastin koko kansion. Asia meni oikeuteen.
Martin päivänä olimme niin röyhkeitä, että ryöstimme -
pieniltä pojilta karamellipusseja.
Kaikki jutut vietiin lopulta oikeuteen.
Minkä ikäinen olit, kun ne jouduit oikeuden eteen ensimmäisen kerran?
13-vuotias.
Minulla ei ollut vielä moottoripyörääkään, -
kun olin jo tuomioistuimen edessä.
Jouduin aika nuorena oikeuteen. Sitä ennen minut lähetettiin -
omasta koulusta erityiskouluun. Äitini vastusti sitä alussa, -
mutta myöhemmin hän ei nähnyt enää muuta mahdollisuutta.
Olemme kaikki kuulleet sanonnan, -
että jokainen lapsi on kotinsa näköinen.
Oliko kotisi samannäköinen kuin sinä, -
kun 13-vuotiaana seisoit oikeuden edessä?
En usko. Siihen aikaan isäni oli jo jättänyt meidät.
Äidilläni oli uusi elämäntoveri. Kotona elettiin kunnon elämää.
Minä en ollut kotini kaltainen. - Miksi?
Olin käynyt vuoden erityiskoulua, muutuin vain huonompaan suuntaan.
Koulun päämäärä oli jalo, mutta ne periaatteet eivät toimineet.
En nähnyt muutosta. Koin, että äiti oli pannut minut vankilaan.
Äidin olisi siis mielestäsi pitänyt suojella sinua sinne joutumasta, -
eikä lähettää sinua sinne.
Kyllä. Koin että äitini lähetti minut vankilaan.
Se oli minulle hyvin vaikeaa. - Miten se vaikutti tulevaisuuteesi?
Erityiskoulussa minussa kehittyi rangaitsemattomuuden tunne.
Minua rangaistiin asioista, joita tein, -
mutta se ei muuttanut minua.
Uhmamieli minussa vain kasvoi ja tilanteeni pahentui.
Pakenin koulusta toistuvasti.
Viimeisellä kerralla poliisi antoi luvan pidättämiseeni.
En itse tiennyt siitä.
En tiennyt vankilasta mitään.
Kerroit erityiskoulusta ja rangaitsemattomuuden tunteesta.
Koitko erityiskouluun lähettämistä olleenkaan rangaistuksena?
Alussa kyllä. Minut eristettiin kaikista.
Mutta mitä kauemmin siellä olin, sitä enemmän tein metkuja -
ja muutuin huonompaan suuntaan.
Olimme väkivaltaisia, karkailimme, meidät laitettiin eristysselliin.
Toiset pojat pieksivät, kun joutuivat jonkun takia kärsimään.
Kun yksi juoksi pois, toisetkin kärsivät.
Uhmamieli vaan kasvoi.
Rangaistukseksi pantiin eristykseen. Siellä ei saanut jälkiruokaa.
Minulle se oli samantekevää. Minua kiinnostivat muut asiat.
Minuun ei tehonnut mikään.
Vankeusrangaistuksetkaan eivät tehonneet. En koskaan ajatellut, -
että olisin tehnyt jotain väärin.
Minulle se oli normaalia. Pienestä pitäen.
Käytitkö aineita, kun olit erityiskoulussa -
ja myöhemmin vankilassa?
Kouluaikana rupesin polttamaan tupakkaa.
Siellä kokeilin ensimmäistä kertaa amfetamiinia, ekstaasia ja pilveä.
Käytimme huumeita harvoin olutta juodessamme.
En käyttänyt niitä siihen aikaan jatkuvasti.
Pilveä ei pidetä vahvana huumeena tai huumeena olleenkaan.
Oliko se sinulle huume?
Elin silloin kokeiluvaihetta. Pilvestä tuli paha olo, -
enkä halunnut kokeilla uudestaan.
Samoin kokeilin amfetamiinia ja ekstaasia sekä haistelin liimaa.
Kokeilin vain niitä, en alkanut käyttää.
Kokeilit niitä ainakin kerran.
Kyllä. - Rupesitko myöhemmin käyttämään aineita toistuvasti?
Myöhemmin rupesin käyttämään amfetamiinia ja ekstaasia.
Se oli vuonna 2006, kun vapauduin jo kolmatta kertaa vankilasta.
Muistan, että olin juhlinut kovasti ja oli huono olo.
Kävelin Mustamäellä, ei ollut mihin mennä.
Minulla ei ollut enää ketään.
Tapasin vanhoja tuttuja. He näkivät, että voin huonosti -
ja kutsuivat mukaan.
Suostuin. Siellä saatoin levätä ja miettiä, mitä tehdä seuraavaksi.
Siellä kaikki olivat iloisia, mutta alkoholipulloja ei näkynyt.
He olivat vetäneet amfetamiinia.
He tarjosivat minullekin. Suostuin vetämään vain viivaa.
Olin kokeillut sitä kerran.
Tiesin, että sitä käytetään kyllä juomaputken katkaisuun.
Kun olin vetänyt ensimmäisen viivan ja oloni parantui, katsoin toisia.
Näin, miten he ruiskeen jälkeen saivat hyvän olon tunteen -
ja halusin myös kokeilla sitä.
Kokeilin ja siitä hetkestä kaikki muuttui.
Vaihdoin alkoholin huumeisiin ja ajattelin, -
että vapauduin alkoholismista.
Amfetamiinista tuli paras ja uskollisin ystäväsi. - Kyllä.
Se toimi aina. Kun se oli mukanani, oli kaikki kunnossa.
Veditkö sitä suoneen, kuten ne tapaamasi ystävät -
tai veditkö viivaa?
Rupesin heti vetämään suoneen.
Minulle selitettiin, että haisteleminen on tuhlaamista.
Piston vaikutus on parempi ja se kestää kauemmin.
Onko se totta? - Kyllä.
Sillä oli varmasti melkoinen vaikutus elämääsi.
Varmasti se vaikutti, mutta alussa asiat menivät parempaan suuntaan.
En juonut, pystyin käymään töissä, en jäänyt vetelehtimään.
Työskentelin rakennuksella. Teimme pitkiä päiviä ja öitäkin.
Sain enemmän rahaa ja ostin enemmän huumeita.
Lopuksi huumeet alkoivat häiritä, koska viikonloput pidentyivät.
Kävin töissä tiistaista torstaihin.
Tarvitsin enemmän lepoa. Olin enemmän ystävien kanssa.
Eräänä päivänä pomo sanoi: "Näin ei saa jatkua. -
Sinun pitää valita, mitä haluat." Lopetin työsuhteeni ja lähdin pois.
Olitko samaa mieltä, että niin ei saanut jatkua.
Valitsin huumeet. Ne antoivat iloa.
Mistä sait rahaa huumeita varten?
Kun rahat loppuivat, rupesin myymään. Alussa myin tuttavilleni.
Sekoitin huumeisiin kaikenlaisia lääkkeitä.
En välittänyt, että sekakäyttö voi aiheuttaa terveyshaittoja.
Itse käytin puhdasta huumetta. Toisille annoin sekoitusta.
Amfetamiinin lisäksi aloin käyttää suurissa määrissä ekstaasia.
Tein eri aineista sekoitusta ja pistin suoneen.
Miksi teit sitä?
Ajattelitko joskus, miksi teet itsellesi niin?
Kyse ei enää ollut yhden kerran kokeiluista.
Se oli elämäntapa, joka antoi minulle iloa ja voimaa.
En ollut vastuussa mistään. Tein, mitä tahdoin.
Saitko todella tehdä, mitä tahdoit? - Silloin sain.
Tein, mitä tahdoin. En välittänyt seurauksista.
Jouduit vankilaan. Halusitko sinne? - Ei se ollut suunnitelmissa.
Halusin tienata paljon rahaa ja elää hyvin, kuten uneksitaan -
tyypillisissä huume-elokuvissa.
Ne olivat unelmasi, mutta mikä oli todellisuus?
Miten se satu loppui?
Kerran talvella menin Mustamäelle tapaamaan erästä ihmistä.
Vein hänelle huumeita. Siellä minut pidätettiin.
Minulla oli mukana 70 tablettia ekstaasia.
Oli myös amfetamiinia. Minut pantiin vankilaan.
Rangaistukseni oli vuosi ja 10 kuukautta, mutta se ei tepsinyt.
Asia vaan paheni. Vankilassa tapasin ihmisiä, -
joilla oli vaikutusvaltaa.
Heidän kauttaan rupesin myymään ja käyttämään huumeita -
aina vaan enemmän. Jatkoin siis samalla tavalla.
Miten löysit itsesi "sikojen kanssa syömästä"?
Seuraava rangaistukseni oli 4 vuotta.
Kotoani löydettiin 950 tablettia ekstaasia.
Vankeuteni jälkeen asiat lähtivät ihan käsistä.
Löysin itseni asunnosta, missä kaikki piikittivät itseään.
Pöydällä oli iso laatikko ruiskuja.
Piikittämisen jälkeen ne heitettiin jonkun kaapin oveen.
Joku saattoi olla jo puolikuollut, huumeruisku vielä suonessa.
Niin syvälle olin langennut.
Juuri enne sitä olin varastanut ystävältäni ison summan rahaa.
Olin vainoharhainen. Pelkäsin, että minua etsittiin.
Piileskelin hautausmailla.
Ymmärsin, että loppu oli lähellä.
VAPAUTUMISEN TIE
Olin Mustamäellä lapsuudenkotini lähellä.
En enää jaksanut. En enää halunnut mitään.
Ajattelin mennä ostamaan vahvaa huumetta ottaakseni yliannoksen.
Aioin lopettaa elämäni.
Sillä hetkellä muistin tätini sanat Toivon kylästä.
18-vuotiaana halusin mennä sinne, mutta olin liian nuori, -
eikä minua otettu.
Sinä päivänä soitin uudestaan Toivon kylään.
Minkälaiseksi koit Toivon kylään tulemisen?
Oliko sinulle helppoa tulla tänne?
Päätöksen tekeminen oli helppoa, mutta sen toteuttaminen ei ollut.
Kouluunkin on helppoa mennä, mutta vaikeampi on pysyä siellä.
Niin on. - Mikä auttoi sinua?
Auttoi se, että rinnallani oli hyviä ihmisiä, jotka olivat -
aina valmiina kuuntelemaan minua, kun oli vaikeaa tai oli huolia.
Yksi ihminen sanoi minulle: "Kun on vaikeaa, niin kerro!"
Aina löytyi ihmisiä, jotka kuuntelivat ja auttoivat.
Käsititkö, että sama Jumala, jonka koit pyhäkoulussa,-
oli taas kanssasi, huolimatta siitä, -
minkälaisia teitä sinä välillä kuljit?
Olen Hänen luonaan ja paljon lähempänä kuin pyhäkouluaikana.
Pyhäkouluaikana en ymmärtänyt uskon asioita niin paljon kuin nyt.
Mitä teet nyt? - Olen päättänyt vieroitusohjelman ja myös -
palvelevan johtajan ohjelman.
Kesällä on tarkoitus mennä rakentamaan -
Toivon kylän Keilan keskusta.
Syksyllä haluan mennä opiskelemaan raamattukouluun.
Miksi raamattukouluun?
Haluan vahvistua, saada viisautta, jotta voisin auttaa toisia ihmisiä.
Kiitos Ragnar.
Uskon, että Ragnarin tarina on toivon tarina.
Se tarina opettaa meille, ettei koskaan saa antaa periksi.
Tarkoitan, ettemme saa jättää apua tarvitsevia läheisiämme.
Ragnarin täti rukoili hänen puolestaan hyvin paljon.
Vuodet kuluivat, ennen kuin rukousvastaus saapui, -
mutta se tuli ihmeellisellä ja suurenmoisella tavalla.
Suomennos: Urve Heiter