VAPAUTUMISEN TIE
Maailmassa on paljon symboleita, -
tunnusmerkkejä ja symboleja.
Sinulla on kädelläsi yksi tunnusmerkki.
Se on tatuointi. Mitä tarkoittavat liekit ja miekka?
Se on tarina erikseen.
Asepalveluksessa ollessani meillä oli siellä tatuointikone, -
joka oli tehty kitaran kielestä.
Minä ja jotkut muut olimme koekaniineja, jotka annoimme -
tahrata itseämme.
Siitä tuli kauhea.
Asepalveluksen jälkeen menin tatuoijan luo -
ja pyysin häntä korjaamaan sen rumuuden.
Nyt se on parempi, mutta alussa se oli hyvin ruma.
Eikö se ole alkuperäinen kitaran kiellä piirretty versio? - Ei ole.
Tatuointi ei ole siis alkuperäisessä muodossa.
Sitä on muutettu sinulle otollisemmaksi.
Onko elämäsi tänään sinulle mieluista?
Vastaako elämäsi nyt omia odotuksiasi?
Kyllä. Tänään, kun puhun kanssasi, voin sanoa, että näin on.
Onko se aina ollut näin vai onko jotain muuttunut hiljattain?
Ei ole aina ollut näin. Olen elänyt elämääni väärin, -
pystymättä itse tekemään asialle mitään.
Oletko ymmärtänyt sen vasta äskettäin vai onko se tieto -
ollut sinulla jo vuosikymmeniä?
Se on ollut kymmeniä vuosia.
Minkä ikäinen olet? - Olen 36 vuotta vanha.
Siihen mahtuu kolme 10-vuotiskautta.
Miten nuori poika sai sen käsityksen, -
että jotakin on väärin?
Sellainen ajatus tulee silloin, kun ihmiset hylkäävät sinut -
riippuvuutesi takia.
Muistako ensimmäisen koulupäiväsi?
Kyllä. Äitini ja mummoni veivät minut kouluun.
Muistan korkeat raput, joita pitkin kiipesimme ylös.
En halunnut mennä kouluun.
Sinä et siis odottanut ensimmäistä koulupäivää, -
kuten jotkut lapset odottavat. - En. - Miksi?
En osaa sanoa. Olin arka lapsi.
Ympäristön vaihto vaikutti minuun huonosti.
Hävisikö se epämukavuuden tunne sitten koulussa?
Kyllä. Löysin oman rytmini ja kaikki sujui hyvin.
Uskon, että se on tavanomaista jokaiselle koululapselle.
Leikitkö vesipommeilla ja kiusasitko toisia vai kiusattiinko sinua?
Pysyttelin muista erillään. Luin ja opiskelin paljon.
Pitivätkö opettajat sinua hyvänä oppilaana? - Kyllä.
Sanoit, että äitisi vei sinut kouluun. Asuiko isäsi kanssanne?
Isäni oli silloin jo jättänyt perheemme.
Asuin äitini ja mummoni kanssa.
Miksi isäsi lähti pois?
Olin silloin hyvin pieni.
Äiti ei ole kertonut, miksi he erosivat.
Tunsitko, että elämästäsi puuttui jotakin, -
koska vartuit ilman isää?
En osannut kaivata isää.
Kuten sanoin, tykkäsin olla yksikseni.
Halusin askarrella omien asioiden parissa.
Kun päätit koulun, mitä haaveilit tulevaisuudesta?
Mitä odotit itseltäsi ja elämältä?
Haaveilin työstä poliisissa tai yleensä kurinpidon alalla.
Myös armeija oli yksi mahdollisuus.
Mutta minulla ei ollut tarpeeksi koulutusta.
9 vuotta kestäneen peruskoulun jälkeen menin heti töihin.
Halusitko alkaa heti tienaamaan rahaa?
Äiti oli sitä mieltä, että minun pitäisi mennä töihin, -
koska arvosanani koulussa olivat laskeneet.
Äidillä oli myös vaikeaa ja hän odotti minulta tukea.
Taloudellista tukeako? - Juuri niin.
Mitä työtä teit? - Olin rakennusalalla maalarina.
Miten kauan pysyit siellä töissä?
Vuoden tai ehkä puolitoista.
Mutta olin jo silloin ruvennut käyttämään alkoholia.
Huomaamattani olin tullut alkoholista riippuvaiseksi.
Sinähän halusit olla yksiksesi. Miten rupesit käyttämään alkoholia?
Halusin kuitenkin kuulua johonkin.
Olin hieman arka ja alkoholi antoi rohkeutta.
Loin uusia tuttavuuksia.
Minulla oli rahaa, mitä toisilla ikäisilläni tuttavilla ei ollut.
Sen takia ympärilleni kerääntyi juopottelevia ihmisiä.
Rupesin itsekin juomaan alkoholia heidän kanssaan.
Sinulla oli myös itseäsi vanhempia tuttavia. - Kyllä.
Tunsitko olevasi heidän seurassaan kuin kotonasi?
Kyllä. Olin kovempi, tärkeämpi tekijä kuin muut.
Rahapussi oli minun kädessäni.
Se antoi arvovaltaa.
Mikä seurue se oli, jonka kukkaro oli hallussasi?
Se seurue teki rikoksia.
He varastivat ja myivät tavaroita eteenpäin.
En tiennyt kaikesta tarkalleen.
Mutta alkoholia juotiin jatkuvasti.
Osallistuin juominkeihin ja olin tyytyväinen.
Tunsit olevasi tarpeellinen ja sinua arvostettiin.
Juuri näin. - Mitä sitten tapahtui?
Sitä kesti noin 3 vuotta ja sen jälkeen tuli asepalvelus.
Se totutti minut kuriin.
Pidin kovasti asepalveluksesta -
ja halusin jäädä vakinaiseen palvelukseen.
Mutta esteenä oli se, etten ollut ylioppilas.
Palasin vihaisena siviilielämään.
Jatkoin alkoholin käyttämistä ja lisäksi tulivat huumeet.
Palasitko asepalveluksen jälkeen takaisin entiseen porukkaan?
Juuri näin.
Oliko se porukka rikollinen ryhmittymä?
Se oli pikemminkin kopla.
Jatkuiko entinen meno?
Kyllä, mutta lisäksi käytimme huumeita.
Aikaisemmin sanoit meneväsi töihin, jotta voisit auttaa äitiäsi.
Autoitko sitten niiden vuosien aikana äitiäsi?
Autoin rahallisesti.
Mutta kanssakäyminen äitini kanssa loppui pian asepalveluksen jälkeen.
Hankin oman asunnon.
Minulla oli työpaikka enkä ollut enää hänestä riippuvainen.
Muuttuiko porukkanne toiminta huumeiden käyttämisen takia -
yhteiskunnalle vielä vahingollisemmaksi?
En usko, koska me säilytimme työpaikkamme ja kävimme töissä.
Käytimme huumeita sekä vapaa-aikana että työaikanakin.
Koska olin jatkuvasti aineiden vaikutuksen alaisena -
ymmärrän nyt taaksepäin katsoessani, -
että olisi voinut tapahtua vakavia onnettomuuksia.
Varsinkin teknisiä laitteita ja työkaluja käyttäessä -
työtapaturmariski oli suuri.
Elämäsi oli töissäkin vaarassa elämäntapojesi takia.
Oma elämä oli vaarassa ja myös toisille olisi voinut sattua vahinkoja.
Jälkeenpäin sitä on kauhea ajatella.
Kiitän Jumalaa, ettei tapahtunut mitään sellaista, jonka takia -
olisin voinut joutua jopa vankilaan.
Työtoverisi eivät ilmeisesti nähneet sinussa vaaraa.
Minkälaiset ne sinun tilasi aiheuttamat vaarat saattoivat olla?
Voisitko kertoa niistä?
Vuosi sitten ihminen, jonka kanssa käytimme aineita, pysäytti auton -
erään kioskin edessä ostaakseen savukkeita.
Hän jätti auton käyntiin.
Minä olin käyttänyt huumeita.
En pystynyt ajattelemaan selvästi.
Istuin rattiin ja ajoin autolla pois.
Ajelin noin 15 minuuttia pimeässä. En sytyttänyt edes valoja.
Vastaantulijat vilkuttivat valoja. Kaikki tuntui hyvin hauskalta.
Ajoni aikana olisi voinut tapahtua kymmeniä onnettomuuksia.
Mitä ystäväsi teki?
Hän ei pitänyt siitä olleenkaan, mutta antoi minulle anteeksi.
Mitään ei onneksi tapahtunut ja tapaus jäi meidän välillemme.
Oliko sinulla ajatuksia, että se mitä teet -
tai tapa miten elät ei ole oikea ja jotakin pitäisi muuttaa?
Oli raittiita kausia, jolloin ajattelin, -
mitähän minä teen.
Oli hyvä, ettei mitään tapahtunut.
Mutta en osannut tehdä mitään. Elin sillä tavalla joka päivä.
Ihmiset ympärilläni elivät samoin. Se tuntui normaalilta elämältä.
Kun oli rahaa ja oli aineita, niin elämä vain jatkui.
Näin kuluivat kuukaudet ja vuodet.
Aineita käyttäessä on tavallista, että ihminen yliarvioi kykyjään.
Silloin onnettomuus ei ole kaukana.
Mitä tunsit, kun aineiden vaikutus oli loppunut?
Amfetamiinin tapauksessa se oli ahdistusta ja huonoja tunteita.
Saattoi myös kokea väsymystä, kun ei saanut nukutuksi.
Oli 2 mahdollisuutta: mennä nukkumaan tai jatkaa huumeputkea.
Sen kaiken keskellä yritit myös perustaa perheen.
Ollessani 24-vuotias tutustuin erääseen kauniin tyttöön.
Olimme suhteessa ja noin vuoden kuluttua menimme naimisiin.
Olitteko virallisesti naimisissa? - Kyllä.
Se vähensi huomattavasti vauhtiani.
Huumeet melkein hävisivät elämästäni.
Alkoholi kuitenkin jäi ja sen käyttö jopa lisääntyi.
Huumeiden jättäminen kai aiheutti alkoholin tarpeen lisääntymisen.
Joiko vaimosi kanssasi alkoholia?
Hän oli ns. sunnuntai-käyttäjä. Hän otti vain pari lasillista.
Oletko nyt naimisissa? - En ole. - Mitä tapahtui?
Tapahtui se, että hänen kärsivällisyytensä loppui.
Hän puhui minulle ongelmastani.
Minä vastasin leikitellen, ettei minulla ole alkoholiongelmaa.
Sanoin, että heillä oli minun juomiseni kanssa ongelma.
Minä vähättelin sitä ongelmaa.
7 vuoden jälkeen vaimoni kärsivällisyys loppui.
7 vuotta. - 7 vuotta.
Käytit alkoholia ja huumeita.
Mutta piditkö itseäsi päihderiippuvaisena?
Alkoholista kyllä. Mitä tulee huumeisiin, -
pidin itseäni vain ns. sunnuntai-käyttäjäksi.
Toiset ympärilläni eivät olleet samaa mieltä.
Lopputuloksena perheemme hajosi.
Vaimosi kesti 7 vuotta ja odotti.
Hän odotti jotakin muutosta.
Kokeilin alkoholivieroitukseen tarkoitettuja ampulleja.
Mutta ongelma pysyi ja jatkoin alkoholin käyttämistä.
Eikö ampulli ollut tarpeeksi vahva?
Olin ollut raittiina 3 kuukautta ja silloin havaitsin, -
että ampulleja käyttäessä voi vapaasti jatkaa oluen juomista.
Löysit keinon, miten "ohittaa ampulli". - Juuri näin.
Se "ampullin ohittamisen" lopputulos oli perheesi hajoaminen.
Miten jatkoit siitä eteenpäin?
Sen jälkeen menetin viimeisenkin kyvyn pitää itseni kurissa.
Ei ollut enää ketään, kenen takia olisi kannattanut yrittää.
Elämäni liukui nopeasti alaspäin. Aloin lisäksi käyttää fentanyyliä.
7 aviovuoden aikana yritit kuitenkin hillitä itseäsi.
Sen jälkeen menit täyttä vauhtia alas. - Kyllä.
Mitä fentanyyli sinulle tarjosi?
Se antoi hyvänolontunteen.
Jäin etsimään sitä tietäen, -
että siitä voi muuttua helposti riippuvaiseksi.
Siksi en kuitenkaan käyttänyt sitä kovin usein.
Sen lisäksi tuttavapiirissäni alkoi kuolla ihmisiä.
Oli suuri vaara ottaa yliannos.
Paras ystävänikin menehtyi siihen.
Saiko se sinut ajattelemaan, että voisit olla seuraava?
Hän pelasti kerran elämäni. Olin ottanut yliannoksen.
Hän kutsui ambulanssin.
Mitä tapahtui?
Kerran olimme ystäväni kanssa kotonani ja käytimme huumetta.
En muista siitä mitään, mutta hänen kertomuksen mukaan -
olin lysähtänyt.
Alussa hän ei tehnyt mitään. Vähän ajan päästä ihoni sinertyi.
Silloin hän kutsui ambulanssin ja se tuli nopeasti.
Kun avasin silmäni, luonani oli kaksi lääkäriä.
Yksi löi minua kasvoihin. Käsissäni oli letkuja.
Yksi lääkäri sanoi: "Jos olisimme ehtineet minuuttia myöhemmin, -
olisitte molemmat kuolleet."
Minä en ehtinyt pelastaa ystävääni, koska hän oli jo kuollut, -
kun löysin hänet.
Oliko se myös kotonasi?
Se tapahtui eräässä hotellihuoneessa.
Olimme siellä porukan kanssa, käytimme alkoholia ja huumeita.
VAPAUTUMISEN TIE
Istut nyt tässä etkä ole huumeiden vaikutuksen alla.
Elämässäsi on nyt uusi suunta. Miten se tapahtui?
Tuhosin itseäni vuosia, kunnes rinnalleni -
ei jäänyt enää ketään, eikä minulla ollut enää mitään.
Minulle ruvettiin puhumaan Toivon kylästä.
Ensimmäinen reaktioni oli, etten tarvitse sitä.
Minua kuitenkin painostettiin.
Kuka puhui ja painosti sinua? Ystäväsikö? - Eivät varmaankaan.
Se oli entisen vaimoni vaari.
Hän kertoi minulle Toivon kylästä.
Lopuksi kuitenkin ymmärsin, että tarvitsen apua.
Niin tulinkin Toivon kylään.
Ensimmäinen epämiellyttävä kokemus oli se, että minun piti alistua kuriin.
En saanut enää käyttää aineita enkä myöskään polttaa.
Olin polttanut 21 vuotta. Tunsin oloni huonoksi.
Kuitenkin kestin sen kaiken. Olen ollut ohjelmassa 7 kuukautta.
Uuden tien alussa tunsit, -
että menetät paljon.
Mutta ne menettämäsi asiat olivat itse asiassa sinulle vahingollisia.
Ne olivat osa elämääni, enkä ollut ensin valmis -
luopumaan niistä.
Jos haluaa muuttaa elämän täysin, siitä kaikesta pitää luopua heti.
Sitten pitää olla tietoinen, miten toimia tulevaisuudessa, -
jotta voisi elää terveenä.
Muutosta ja kehitystä, josta kerroit, -
on helppo nähdä lapsen elämästä.
Miten sinä olet muuttunut?
Näen muutosta itsessäni siinä, etten ole enää niin negatiivinen.
Kyynisyyteni on hävinnyt.
Ennen näin joka tilanteessa ja ihmisessä ensiksi aina pahaa.
Nyt olen positiivinen.
Toiset eivät sitä ehkä näekään, mutta itse tunnen, -
että näen jo auringonvaloa ja vihreyttä toisin silmin.
Itse koen, että se on jo aika suuri muutos.
Kerroit siitä, miten lääkärit toivat sinut takaisin elämään.
Muistatko sitä hetkeä, jolloin Jumala antoi sinulle elämän?
Muistan sen.
Toivon kylän portista sisääntulo ei muuta ihmisessä vielä mitään, -
jos hän itse ei halua muuttua.
Otin uskon askeleen ja rukoilin:
"Auta minua, jos olet olemassa!"
Heti ei tapahtunut mitään.
Muutos tuli noin puolentoista viikon päästä.
Kaikki pelot hävisivät.
Miten se muutos tapahtui?
Minulle oli ominaista taistella kaikenlaista järjestystä vastaan.
Välit johtokunnan kanssa eivät sen takia olleet parhaimmat.
Ihmettelen, etteivät he lähettäneet minua pois Toivon kylästä.
Olin toistuvasti rikkonut sääntöjä.
Kerran kävelin alueella ympyrää ja vilkuilin selkäni taakse -
ettei kukaan näkisi, mitä aioin ruveta tekemään.
Sitten rukoilin Jumalaa: "Jos olet olemassa, tule sydämeeni! -
Luovun taistelemasta."
Hän tuli sydämeeni, mutta tajusin sen vasta viikkoa myöhemmin, -
silloin kun nauroin jollekin asialle.
Tuntuu ehkä kummalliselta mainita siitä, -
mutta en ollut nauranut pitkään aikaan.
Kaikki pelot ja ahdistus olivat hävinneet. Koin olevani vapaa.
Tiesin, että Jumala oli puhdistanut minut siitä kaikesta.
Onko Jumala muuttanut myös sen, -
että voit nyt kokea iloa ystävien kanssa seurustelusta?
Kyllä. Johtokunta ei annakaan muuta mahdollisuutta.
Meidän pitää tulla toimeen keskenämme.
Työtä tehdessäni on ihan pakko puhua toisten kanssa.
Mutta tarkoitit ilmeisesti sitä, että Jumala on auttanut minua -
olemaan avoimempi.
Nyt etsin jo itse toisten seuraa ja haluan seurustella.
Kiitos Renno! Näemme, että Jumala pystyy -
ratkaisemaan jokaisen tilanteen.
Huolimatta siitä koemmeko tai näemmekö me Jumalaa, -
Hän on rinnallamme.
Suomennos: Urve Heiter