UUSI TESTAMENTTI AVAUTUU
1. JA 2. PIETARINKIRJEET, OSA 1
Syyskuun 2. päivänä 1666 Lontoossa oli suuri tulipalo.
Se alkoi leipomon uunista, jonka tarkan sijainnin voi selvittää vieläkin.
Itä-Lontoossa on The Monument -muistomerkki.
Pylvään huipulla on kullattuja pronssisia liekkejä.
Jos pylväs kaadettaisiin, -
sen huippu osuisi kohtaan, jossa leipurin uuni sijaitsi.
Tulipalo teki valtavaa tuhoa.
200 000 ihmistä menetti kotinsa, sillä taloista valtaosa oli puisia.
Vahingot ylsivät 10 miljoonaan puntaan, jopa silloisessa rahassa.
Yhteensä 90 kirkkoa tuhoutui.
Christopher Wren jälleenrakensi niistä monia, mm. St Paulin katedraalin.
Kun kohtaamme katastrofin, -
ihmisluontoon kuuluu ikävä kyllä etsiä syntipukkeja.
Samaa nähtiin Lockerbien pommi-iskussakin.
Aina pitää löytää joku, jota syyttää. Usein syytetään viattomiakin.
Lontoon tulipalossa syntipukeiksi tehtiin Ranskan katoliset.
Heitä alettiin syyttää Lontoon palosta.
Heinäkuun 19. päivänä vuonna 64 jKr. -
Rooman kaupunki paloi poroksi. Sielläkin tuhot olivat erittäin laajat.
Tulipaloa kesti ensin kolme päivää, ja sitten se tyrehtyi.
Sitten tuuli kääntyi ja sytytti palon uudelleen.
Rooman keskustasta, temppeleistä ja taloista valtaosa tuhoutui täysin.
Sielläkin alettiin etsiä syntipukkia, -
ja he alkoivat syyttää keisari Neroa.
Hänen tiedettiin haluavan purkaa kaikki rakennukset -
ja rakentaa tilalle jotakin uutta ja suurta.
He sanoivat: "Nero palkkasi jonkun sytyttämään tulipalon."
Nero ei sietänyt sellaista puhetta, joten hän etsi toisen syntipukin.
Hän alkoi syyttää kristittyjä.
Siitä alkoi vakava kristittyjen vaino, jossa heitä vietiin aina kuolemaan asti.
Ne käynnisti Rooman palo.
Heitä kidutettiin. Heidän ylleen puettiin taljoja.
Heidät pantiin konttaamaan yleisön edessä, -
ja heidän kimppuunsa usutettiin leijonia ja muita petoja.
Heitä jahdattiin koirien avulla. Heitä ristiinnaulittiin
Kerran Roomassa ollessani katselin vihreää kukkulaa Colosseumin lähellä.
Se oli aikanaan Neron palatsin puutarha.
Kerran hän piti siellä grillijuhlat.
Hän voitelutti kristittyjä tervalla ja bitumilla, -
sitoi heidät puutarhan pylväisiin ja sytytti heidät palamaan elävinä -
ihmissoihduiksi grillijuhlaansa.
Uutinen levisi šokkiaallon tavoin seurakunnasta seurakuntaan.
Šokkiaallon mukana kulki kirje Pietari-nimiseltä mieheltä.
Hän valmisti ihmisiä vainon aaltoon, joka tulisi leviämään.
Pietari itsekin kuolisi niissä vainoissa. Hänet ristiinnaulittaisiin, -
aivan kuten Jeesus oli ennustanut. Kuvittele eläväsi 30 vuotta tietäen, -
että kuolet ristillä. Ei mikään miellyttävä tausta-ajatus.
Kun Pietari tuli ristinnaulittavaksi Roomaan Neron vainojen aikaan, -
Pietari pyysi, että risti pystytettäisiin ylösalaisin, -
koska hän ei kokenut olevansa sen arvoinen, -
että hän olisi samoin päin kuin Jeesus.
Pietari kirjoitti tämän kirjeen.
Hän kirjoitti sen kristityille, joihin hänellä oli erityinen yhteys.
He asuivat nykyisessä Luoteis-Turkissa.
Hän oli selvästikin saarnannut siellä.
Paavali kävi Etelä-Turkissa, Pietari Pohjois-Turkissa.
Hän kirjoitti heille: "Valmistautukaa. Tulette kärsimään."
Pietarin ensimmäinen kirje on osoitettu kristityille, jotka kärsivät.
Se on ajankohtainen kaikkialla, missä kristityt pelkäävät vainoja, -
ja monissa paikoissahan maailmalla kristityt joutuvat pelkäämään.
Pietari ei selitä, miten välttyä vainoilta vaan miten ne kestetään.
Ei miten paeta, vaan miten pysyä paikallaan Jeesuksen tähden -
ja miten käyttäytyä, kun vainot tulevat.
Miten elää yhä vihamielisemmässä maailmassa -
ja alati antikristillisemmässä yhteiskunnassa?
Se on ajankohtainen meillekin, sillä vainot ovat puhjenneet täälläkin.
Vain jäävuoren huippu on näkyvissä, -
mutta vainot tulevat lisääntymään, jos vasemmisto voittaa ensi vaaleissa.
En puhu poliittisesti.
Joissakin maissa kristinuskoa vastus- tavat ovat oikealla, meillä vasemmalla.
Uskon, että joudumme käymään suurempia taisteluja tulevaisuudessa -
esimerkiksi tasa-arvolaista, homo- seksuaalisuudesta seurakunnassa -
ja naisten kuulumisesta vanhimmistoon.
Siihen liittyy laki rotusyrjinnästä, -
koska nykyään tulkitaan rasismiksi toisen uskonnon arvostelu -
tai se, että sanoo oman uskontonsa olevan muita parempi.
Kristittyjen kokema paine kasvaa, -
vaikkei se olekaan yhtä pahaa kuin tämän kirjeen kirjoittamisen aikaan.
Tiedämme paljon kirjeen kirjoittajasta.
Monet rakastavat Pietaria ja Pietarin ensimmäistä kirjettä.
Se on lämmin, inhimillinen kirje, joka koskettaa sydämiä.
Se osuu helposti maaliinsa. Hän sanoo 1. Piet. 1:ssä kristityille: -
"Vaikka ette ole nähneet Jeesusta, rakastatte Häntä.
Teillä on siitä sanomaton ilo!" Se on koskettavaa luettavaa.
Pietari oli impulsiivinen mies, joka usein päästi suustaan sammakoita.
Siitä huolimatta hän oli ensimmäinen, -
joka sanoi ihania asioita Jeesuksesta.
Hänen etunimensä oli Simon tai Simeon.
Se tarkoittaa "kaislaa" tai "ruokoa".
Kuvittele sanovasi poikaasi kaislaksi. Aivan kuin kukkakeppi.
Jeesus antoi hänelle kuitenkin toisen nimen: "Kallio".
Se oli jotakin, mitä tuolle kiivaalle miehelle tapahtui.
Pietari oli tuulten heiluteltavissa, kun Jeesus löysi hänet.
Kun he erosivat, Pietarista oli tullut järkähtämätön kallio.
Kun Pietari oli kieltänyt Jeesuksen kolmesti, -
he tapasivat Galileassa järven rannalla ylösnousemuksen jälkeen.
Joidenkin piispojen tulee tietää, -
että Jeesus paistoi kalaa ylösnousemuksensa jälkeen.
Se oli todellista. Hän valmisti aamiaista opetuslapsilleen.
Yhtäkkiä Pietari tuijottaa hiillokseen.
Uudessa testamentissa on mainittu vain kaksi hiillosta.
Yksi oli ylipapin pihalla. Pietari lämmitteli käsiään hiilloksella.
Pieni tyttö sanoi: "Etkö sinä ole Jeesuksen ystävä?" - "En ole."
"Puhut pohjoisen murteella." - "Monet puhuvat."
"Olen nähnyt sinut hänen kanssaan." - "En tunne sitä miestä!"
Samalla Jeesusta vietiin pihan poikki. Pietarin sydän murtui.
Taas hän tuijottaa hiillosta, joka varmasti palautti sen kaiken mieleen.
Jeesus sanoi: "Toivoin sinusta johtavaa pastoria, -
mutta nyt kelpaat enää virsikirjojen jakajaksi."
Sanoiko Hän niin? Niin me sanoisimme.
Ei. Hän sanoi: "Olet vuoden koeajalla.
Jos saat elämäsi järjestykseen, niin mietimme jatkoa."
Sanoiko hän niin? Ei. Hän sanoi: "Pietari, kelpaat minulle, -
jos voin olla varma yhdestä asiasta: 'Rakastatko minua?'"
Pietari korostaa sitä kirjeessään.
"Te rakastatte Häntä, vaikka ette ole Häntä nähneet.
Tulevaisuutenne kannalta tärkeintä on, että rakastatte Häntä."
Jeesus ja kuka vaan pärjää kanssasi, -
kunhan hän tietää, että rakastat häntä.
Puolisot tuntevat toistensa huonoim- mat puolet, mutta he kestävät ne, -
kunhan he voivat olla varmoja heidän rakkaudestaan.
Jeesus kysyi Pietarilta kolmesti: "Rakastatko minua?"
Se auttoi Pietarin takaisin kalliolle.
Pietari oli ensimmäinen, joka nousi saarnaamaan.
Minulla on kymmenen kasetillista opetusvideoita Pietarin elämästä.
On ihanaa tutkia Pietarin elämää, muutosta kaislasta kallioksi.
Markuksen evankeliumi on oikeastaan Pietarin, sillä häneltä Markus sai sen.
Siksi Markuksen evankeliumissa on kaikki Pietarin heikkoudet.
Pietari halusi ihmisten tietävän, että hän kielsi Jeesuksen kolme kertaa.
Apostolien tekojen alkupuolikas kertoo Pietarista.
Tiedämme enemmän Pietarista kuin muista apostoleista, -
paitsi ehkä Paavalista.
Galatalaiskirjeessä Pietarilla ja Paavalilla on erimielisyyksiä.
Pietari teki edelleen virheitä mutta hän rakasti Herraansa.
Siksi hänestä tuli ensimmäinen pastori ― ei paavi, vaan pastori.
Sitä paitsi hän oli naimisissa.
Jeesushan paransi Pietarin anopin.
Nyt Pietari on kaukana kotoa.
Hän on 30 vuoden ajan tiennyt kuolevansa.
Hän on Roomassa, jossa vainot puhkesivat.
Hän kirjoittaa Pohjois-Turkin seura- kunnille, joihin hänellä oli yhteys.
"Valmistautukaa."
Noiden alueiden ihmisiä oli Ap. t. 2:n helluntaijuhlassa.
Ehkä kaikki alkoi sieltä.
Heistä jotkut kuulivat Pietarin saarnan.
He kääntyivät, saivat kasteen ja täyttyivät Pyhällä Hengellä.
Kotiin päästyään he pyysivät Pietaria vierailulle. Ehkä se sai alkunsa siitä.
Hän kutsuu heitä juutalaisella nimellä, -
vaikka joukossa oli jo paljon uskovia kansoista.
Samaa nimeä käytettiin hajallaan asuvista juutalaisista.
Se oli yksi nimityksistä, jotka siirtyivät Israelilta seurakunnalle.
Kirjeen toisessa luvussa on monta tällaista nimeä: -
kuninkaallinen papisto, pyhä heimo. Israelin nimiä 2. Moos. kirjasta.
Pietari kutsuu seurakuntaa Israelin nimillä.
Niin kuin juutalaiset asuvat nyt hajallaan ympäri maailmaa, -
niin myös kristityt ovat hajallaan. Emme kuulu joukkoon.
Hän kutsuu heitä muukalaisiksi ja vieraiksi.
Kun tulee kristityksi, ei enää sovi joukkoon.
En siedä tällaisia todistuksia: "Tulin uskoon, ja ongelmani katosivat."
En usko sitä alkuunkaan.
Se on todella harhaanjohtavaa.
Oma todistukseni on yksinkertainen.
Tulin Jeesuksen luo 17-vuotiaana, ja siitä ongelmat alkoivat.
Sitten Pyhä Henki täytti minut, ja ongelmat vain kasvoivat
Minulta kysytään usein: "Mikä todistaa Hengellä täyttymisestä?"
Vastaan aina yhdellä sanalla: "Vaikeudet."
Yksi välitön vaikutus Hengellä täyttymisestä on näet se, -
että ihminen alkaa puhua rohkeasti.
Apostolien teoissa se mainitaan useammin kuin kielet.
Kreikan sana "parrhesia" tarkoittaa "rohkeaa puhetta".
Sillä tavalla ei saa ystäviä ja vaikutusvaltaa vaan menettää niitä.
Sitä varhaiset opetuslapset tekivät.
Pyhä rohkeus tekee ihmisestä ulkopuolisen.
Yksi uudestisyntymisen todiste on se, että ihmisen huumorintaju muuttuu.
Aiemmin hauskana pidetyt asiat eivät enää naurata. Eri asiat naurattavat.
On yhä vaikeampi kommunikoida tuttaviensa kanssa.
Sitä elää aivan eri maailmassa, jota he eivät ymmärrä.
Erityisen vaikeaa on, kun puoliso kääntyy ennen puolisoaan.
Kaksi ihmistä elävät eri maailmoissa, joita he eivät voi jakaa.
Siksi Raamattu kieltää menemästä naimisiin uskosta osattoman kanssa.
Jää paljon jakamatta, ja siitä syntyy jännitteitä.
Uskosta osattoman ja uskovan avioliitto voi olla hyvin onneton.
Olet ulkopuolinen.
Et enää kuulu tähän maailmaan vaan aivan muualle.
Vaikka vietät koko elämäsi täällä, maailmassa, et enää kuulu tänne.
Olet uusi laji: et enää "homo sapiens" vaan "homo novus", -
uusi ihminen.
Et ole enää Aadamissa vaan Kristuksessa, aivan uusi ihmislaji.
Koska olet sopimaton, joudut kärsimään.
Kotitilallamme oli paljon sikoja, ja yksi oli aina rääpäle.
Se oli pieni, erilainen kuin muut. Muut siat kohtelivat sitä aina kurjasti.
Ihmisyhteiskunta ilman Kristusta on viidakko.
Olemme alastomia apinoita, paitsi että apinat käyttäytyvät ihmisiä paremmin.
En voi uskoa, että polveudumme niistä, -
sillä apinat eivät kohtele toisiaan niin huonosti kuin me toisiamme.
Kouluissa lapset ovat julmia niille, jotka ovat erilaisia kuin muut.
Se on todiste perisynnistä.
Siksi kristittyjen tulee odottaa vaikeuksia.
Jeesus oli rehellinen sanoessaan, että maailmassa teillä on ahdistus.
Hän sanoi: "Piristykää. Minä olen sen yläpuolella."
Kysyin ystävältäni: "Kuinka voit?" - "Hyvin, olosuhteiden yläpuolella."
Ajattelin, että vain kristitty voi sanoa niin.
Jeesus on olosuhteiden yläpuolella.
"Olkaa iloisia, olen voittanut maailman. Olen kaiken yläpuolella.
Te olette minussa, yhdessä kaiken yläpuolella."
Paavali meni takaisin Etelä-Galatian seurakuntiin -
saarnaamaan tätä sanomaa: "Monen ahdistuksen kautta -
meidän pitää menemän sisälle Jumalan valtakuntaan."
Sanokaamme rehellisesti: "Kun tulet Jeesuksen luo, vaikeudet alkavat.
Mutta iloitse, Hän on kaiken yläpuolella." Se on hyvä sanoma.
Jotkut ovat kysyneet, mistä sain opetukseni Jaakobista.
En saanut sitä Uudesta testamentista.
On olemassa muita luotettavia lähteitä varhaisesta seurakunnasta.
Yksi tunnettu kokoelma on "Documents of the Christian Church".
Teoksen on laatinut Henry Bettenson.
Ne eivät ole Jumalan sanaa. Niillä ei ole apostolista auktoriteettia, -
mutta niistä saa hyvän kuvan alkuseurakunnasta.
Yksi on ensimmäisen vuosisadan vaihteesta. Kirje Diognetokselle.
Siinä on liikuttava katkelma, -
jossa puolustetaan kristittyjä viranomaisten edessä -
ja kuvaillaan, keitä he ovat.
"Emme ole huonoja kansalaisia emmekä epälojaaleja."
Tämä kappale teki minuun erityisen vaikutuksen.
Sitä on usein siteerattu, ja se on hieno kuvaus siitä, -
miten olemme maailmassa mutta emme maailmasta.
"Kristityt eivät erotu muista synnyinmaansa, puheensa -
eivätkä tapojensa vuoksi.
He asuvat helleenien ja barbaarien kaupungeissa, -
kukin osansa mukaan, -
ja noudattavat asuinpaikkansa pukeutumis- ja ruokailutapoja -
sekä muita ulkonaisia tapoja.
Heistä kuitenkin näkyy ihmeellinen ja avoimen ristiriitainen tila.
He asuvat synnyinmaassaan, mutta vain väliaikaisina asukkaina.
He hoitavat kaikki velvollisuutensa kansalaisina -
mutta kantavat muukalaisuuden taakan.
Jokainen vieras maa on heille synnyinmaa -
ja jokainen synnyinmaa vieras maa.
He elävät maan päällä, mutta he ovat taivaan kansalaisia."
Hämmästyttävä kuvaus! Siis jokainen maa on synnyinmaa.
Lähetyssaarnaajat ovat menneet kaikkialle.
He sulautuvat tapoihin, pukeutumiseen ja puheeseen.
Silti sekin on vieras maa.
Vaikka jäisi synnyinmaahansa, olisi muukalainen. Kuulumme muualle.
Se on tilanne, josta kärsimys nousee.
Olemme erilaisia, joukkoon sopimattomia.
Niin kauan kun on rauhaa ja hyvinvointia, kaikki on hyvin, -
mutta kun ajat muuttuvat koviksi ja tulee kriisejä, -
joukkoon kuulumattomat kärsivät ensimmäisinä.
Nyt kun Saksassa on korkea työttömyysaste, idässä jopa 50 %, -
ketkä kärsivät? Turkkilaiset, ulkomaalaiset, -
ja muualta tulleet työläiset, jotka otettiin vastaan, kun talous kukoisti.
Nyt on painetta.
Kun vaikeuksia tulee, kristityt voivat odottaa yli oman osuutensa, -
koska emme kuulu joukkoon: olemme erilaisia. Emme kuulu kerhoon.
Se on perusteema.
Kirjeen ydin on kärsimys.
Jos alleviivaa kirjeestä kärsimys- sanan, tajuaa heti, että kyse on siitä.
Siinä on myös kaksi muuta teemaa. Niistä toinen on pelastus.
Hän muistuttaa heitä pelastuksesta, -
joka on heidän asenteensa perusta kärsimyksen suhteen.
Kirjeen käytännöllinen puoli on se, miten suhtautua kärsimykseen.
Hän antaa hämmästyttävän ohjeen: Opi alistumaan siihen.
Älä taistele sitä vastaan.
Älä yritä kostaa vaan hyväksy se.
Se on epätavallinen ohje.
Hän soveltaa alistuminen-sanaa eri elämänalueilla.
Se ei tarkoita sokeaa alistumista.
Ihmisen pitää oppia pitämään alistuvainen mieli.
Kun juutalaisia rahdattiin tuhoamis- leireille, ihmisiä hämmästytti se, -
kuinka ääneti he menivät polttokammioihin -
ja miten alistuvia he olivat.
Se oli ihmeellistä, sillä he tiesivät, mitä heille tapahtuisi.
Pietari sanoo, että sellainen tulee asenteenne olla.
Se sotii ihmisen vaistoja vastaan.
Se on vastakohta sille, miten yleensä suhtaudutaan vääryyteen.
Kun meitä kohdellaan väärin, yleensä sanomme sen ääneen.
Ensimmäisiä sanoja lapsen suusta on: "Epäreilua!"
Hänen kasvonsa vääntyvät, kun hän sanoo sen.
Samoja ilmeitä näkee lakkovartiossa. "Epäoikeudenmukaista!"
Lihan vastaus vääryyteen on tämä.
Omia oikeuksiaan on puolustettava käsi nyrkissä.
Pietari kuitenkin sanoo, että valta- kunnassa meillä ei ole oikeuksia.
Kristittyjen pitää valmistautua kärsimykseen -
oppimalla antamaan periksi ja hyväksymään se. Ällistyttävä neuvo.
Kaikki vaistomme sanovat toista.
"Pitää vastustaa, pyrkiä estämään se. Se on pysäytettävä. Se on väärin.
Meidän ei pitäisi kärsiä. Olemme viattomia."
Pietari sanoo, että se on väärä asenne.
Hän itse oli esimerkkinä siitä mennessään ristille.
Hän ei vastustellut vaan pyysi ristiä ylösalaisin.
Käydään läpi kirjettä, jotta saamme siitä tuntumaa.
Nämä kolme teemaa ovat tärkeitä.
Hän siirtyy pelastuksesta kärsimykseen ja siitä alistumiseen, -
mutta nämä kolme kulkevat yhdessä läpi kirjeen toisiinsa kietoutuneina.
Ensimmäisessä kahdessa luvussa hän keskittyy pelastukseen.
Ensimmäiseksi on tarkistettava, että olemme varmat pelastuksestamme.
Muuten olemme vaikeuksissa, sillä se on varma perustus.
Pelastuksessa on kaksi asiaa, joista on oltava varma nyt, -
ensiksi yksilötasolla ja sitten yhteisötasolla.
Molemmat osat ovat tärkeitä pelastuksessa.
Meidät on pelastettu yksilöinä, mutta meidät on pelastettu perheeseen.
Perhe on tärkeä tuki, kun paine ympärillä kasvaa.
Yksin ei pärjää, vaan on oltava osa yhteisöä.
Yksilöllinen puoli tulee Jumalan Sanan kautta.
Sen kautta olette uudestisyntyneet.
Hänen sanansa ei koskaan katoa. Sanan kautta löysitte pelastuksenne.
Siitä saitte kolme asiaa. 1. Kor. 13:ssa Paavali sanoo: -
"Niin pysyvät nyt usko, toivo, rakkaus, nämä kolme".
Tuo kolminaisuus kulkee läpi Raamatun. Kaikki käyttävät sitä.
Usko liittyy pääasiassa siihen, mitä Jumala on tehnyt menneisyydessä, -
toivo Hänen tuleviin tekoihinsa ja rakkaus tähän päivään.
Usko, toivo ja rakkaus ovat yksilötason pelastumisen kolme ulottuvuutta.
Nykyään nämä kolme pysyvät, mutta eniten laiminlyöty on toivo.
Se on traagista. Siksi tein videon "Viimeiset tapahtumat".
Kun kierrän Englantia, huomaan, ettei tulevaisuudesta juurikaan puhuta.
Puhutaan vain valtakunnasta nyt. "Kaikki tässä ja nyt."
"Kuinka elää valtakunnassa nyt? Avioliitto, liike-elämä nyt."
Taivaasta ja helvetistä, Kristuksen paluusta ja tuomiopäivästä -
puhutaan hyvin vähän.
Haluamme videolla palauttaa toivon ulottuvuuden. Toivo on ankkuri.
Ankkuri on toivon symboli. Se pitää paikallaan, kun myrskyt riehuvat.
Kun tietää, miten kaikki päättyy, pysyy paikallaan vaikeuksissa.
Jos ankkuri on alhaalla, toivo on varma myrskyn iskiessä -
ja tietää, että Jeesus tulee hakemaan meidät, voi kohdata mitä tahansa.
Keskitymme uskoon ja rakkauteen niin, ettemme opeta ihmisille toivoa.
1. Piet. kirje on toivon epistola.
Hän keskittyy kirjeissään enemmän toivoon kuin uskoon ja rakkauteen.
"Jumala on antanut elävän toivon kuolleiden ylösnousemuksen kautta.
Vaikka teidät tapettaisiin, kuolema ei voi koskettaa teitä.
Teillä on elävä toivo huomisesta, uudesta ruumiista -
ja uudesta elämästä tuonpuoleisessa."
Eräs ystäväni joutui puukkomiehen ryöstämäksi Sydneyssä Australiassa.
Rosvo uhkasi puukottaa ystävääni, ellei tämä antaisi kaikkia rahojaan.
Ystäväni sanoi: "En minä sinua pelkää." - "Mikset?"
"Jos tapat minut, pääsen taivaaseen, ja menen sinne mielelläni."
Hän todella tarkoitti sitä. Hyökkääjä pudotti veitsensä ja tuli uskoon.
Mikä vaistonvarainen reaktio! Hänen toivonsa oli varma.
Erään metodistirehtorin taloon murtauduttiin.
Ryöstäjä osoitti häntä aseella työhuoneessa pöydän poikki.
Ystäväni kysyi: "Miten sinä nyt noin, ystäväni?"
Hän oli vain huolissaan tästä toisesta. Taaskin rosvo tuli uskoon.
Se on aika haastavaa. Kun toivosi on varma, -
ei kuolemakaan voi pelottaa. Pääset vain äkkiä Herran luo.
Onko kukaan kuullut Herbert Silverwoodista?
Hän oli pubikoomikko, josta tuli evankelista.
Hän tapasi käydä Yarmouthin rantakadulla saarnaamassa.
Kerran hänet houkuteltiin uimaan. Hän inhosi uimista.
Hän puki ylleen vanhat bermuda- shortsit tai muut oudot vetimet.
Hän ei osannut uida, ja ranta syveni jyrkästi.
Hän oli hukkua. Hän läiskytti vettä ja huusi apua.
Hengenpelastaja veti hänet kuiville.
Hengenpelastaja sanoi: "Olette saarnannut, että kaipaat taivaaseen.
Heti kun saatte tilaisuuden lähteä...
huudattekin apua!"
Herbert Silverwood ei ollut koomikko turhan takia.
Hän katsoi uimahousujaan ja kysyi: "Menisitkö sinä näissä tamineissa?"
Tunsin hänet. Hän todella halusi päästä taivaaseen.
Tiedätkö, mikä erottaa kristityn, jolla on tulevaisuudentoivo, -
kristitystä, jolla sitä ei ole?
Toivoa ilman oleva on valmis lähtemään Kristuksen työ -
mutta innokas jäämään tänne.
Se, jolla on toivo, on innokas lähtemään mutta valmis jäämään.
Kerroin sen David Watsonille kirjeessä.
Se teki häneen vaikutuksen.
Hän mainitsee sen omaelämäkerrassaan "Fear No Evil".
Kysyin: "Oletko valmis lähtemään mutta innokas jäämään -
vai innokas lähtemään mutta valmis jäämään?"
Paavali sanoi: "Olen innokas lähtemään, -
mutta jos Hän haluaa minun jäävän, olen siihen valmis."
Siksi mies Beaconsfieldissä sanoi: -
"Tulkaa katsomaan, kuinka kristitty kuolee." Innokas lähtemään.
Hän on antanut meille elävän toivon herättämällä Jeesuksen kuolleista.
Hän on antanut myös koetellun uskon.
Pietari sanoi, että usko on kuin kultaa, joka puhdistetaan tulessa.
Se puhdistuu.
Ennen kultaa puhdistettiin isossa altaassa.
Mies hämmensi sulaa kultaa, kunnes hän näki siinä oman peilikuvansa.
Sitten se oli valmista. Uskonne joutuu samaan prosessiin. Sitä koetellaan.
Rakkautemme on iloista.
Emme ole Häntä nähneet, mutta rakastamme Häntä.
Se on pelastuksen toinen puoli. On olemassa toinenkin puoli.
Se on yhteisöllinen puoli. Kuulumme Jumalan kansaan.
Jumalan Sanan kautta löydämme yksilöllisen pelastuksen.
Se tuo meidät myös Jumalan kansan yhteyteen. Se on tärkeää Pietarille.
Hän luo perustan, ennen kuin hän puhuu kärsimyksestä.
"Teillä pitää olla usko, toivo ja rakkaus, -
ja olette kuninkaallinen papisto, pyhä heimo, Jumalan oma kansa.
Olette elävä temppeli. Kristus on kulmakivi, ja te olette eläviä kiviä.
Te olette Jumalan temppeli."
Yhdessä kristittyinä me olemme Jumalan asuinsija maan päällä, -
Hänen pyhä temppelinsä.
Ne, jotka koskettavat meitä, koskettavat Jumalan pyhää temppeliä.
Olemme kuninkaallinen papisto. Olemme kaikki pappeja.
Luennoin uskovien pappeudesta eräässä seminaarissa Sveitsissä.
Luennon jälkeen eräs mies tuli sanomaan, -
että se oli hänelle uusi ajatus.
Kysyin: "Mikä on taustasi?" Paikalla oli paljon katolilaisia.
"Oletko pappi?" - "Ei, olen katolinen maallikko."
"Oletko pappi?" - "En. Sanoin jo, että olen katolinen maallikko."
"Oletko pappi?" - "Ei! Ei! Sanoin, että olen katolinen maallikko."
Hän alkoi punastua. Hän luuli minua hulluksi tai kuuroksi.
Kysyin viisi kertaa. Yhtäkkiä hän alkoi nauraa. "Kyllä. Olen pappi."
"Nyt uskon, että kuulit sanomani", sanoin.
Saarnasta voi kiittää, vaikka ei kuulisi tai ottaisi vastaan.
Sanoin: "Kun joku kysyy sinulta, oletko pappi, tiedät mitä vastata."
Hän ymmärsi. Hän on nyt kuninkaallista papistoa.
Olet pappi niille, jotka vainoavat sinua.
Voit mennä Jumalan luo heidän puolestaan -
ja tuoda Jumalalta sanan heille.
Olet heidän pappinsa, vaikka he heittävät kiviä ja haukkuvat sinua.
Kenties olet ainoa pappi, joka heillä ikinä tulee olemaan.
Olemme pyhä heimo. Olemme erityisiä.
Se kannattelee, kun ihmiset naureskelevat ja vähättelevät.
Olette erityinen kansa, pyhä heimo.
Se on perusta. Olet valmis kohtaa- maan kärsimyksen, jos sinulla on se.
Varmistakaa, että teillä on pelastus yksilötasolla: usko, toivo ja rakkaus, -
ja yhteisöllinen puoli: kuulutte tähän kansaan, olette eläviä kiviä, pappeja.
Olette osa uutta, pyhää kansaa, jonka Jumala kutsuu esiin.
Sitten on valmis kärsimykseen.
Hän sanoo siitä kolme asiaa. Ensiksi pidä huoli, ettet ansaitse sitä.
Jos olet vankilassa rikoksesta, älä luule kärsiväsi Jeesuksen tähden.
Se on tärkeää.
Loukkaamme usein ihmisiä käytöksellä tai kömpelyydellä.
Sitten sanomme, että evankeliumi heitä loukkaa, vaikkei niin ole.
Varmistakaa, että ainoa loukkaus on evankeliumin loukkaus.
Katsokaa, että ette joudu vankilaan rikoksen vuoksi.
On häpeä jos kristityt kärsivät väärin tekemisestä.
"Kärsikää oikein tekemisestä."
Kärsimyksen ei koskaan pitäisi olla ansaittua.
Toiseksi kärsimystä ei saa koskaan kostaa.
Älkää maksako samalla mitalla. Vaisto käskee iskeä takaisin.
Joku sanoi: "Käsketään kääntää toinen poski. Kääntäisin, -
mutta samalla oikea polveni nousee terävästi." Niin vaistomme sanoo.
Kun joku loukkaa, rupeamme mykiksi.
Jos joku satuttaa, odotamme tilaisuutta maksaa potut pottuina.
Kosto on vaistonvaraista. Hän sanoo: "Älkää koskaan tehkö niin."
Jeesus ei maksanut samalla mitalla, kun he sylkivät Häntä.
Kerran eräs seurakuntalainen tuli kertomaan, -
kuinka joku toinen seurakuntalainen oli loukannut häntä verisesti.
"Hän teki niin, näin ja noin."
Kysyin: "Sylkikö hän sinun päällesi?" - "Parasta olisi, että ei."
Sanoin: "Jeesuksen päälle syljettiin. Sylki valui Hänen kasvojaan pitkin."
He aiheuttivat Hänelle tarpeetonta kärsimystä.
Kun Vanhassa testamentissa teuras- tettiin karitsa, sitä ei kidutettu.
Sen kaula viillettiin auki nopeasti.
Kun Jumalan Karitsa uhrattiin, Häntä pilkattiin.
Hänen otsaansa pantiin piikkikruunu. Hänelle pantiin viitta. Syljettiin.
Miten Hän vastasi? "Isä, anna heille anteeksi.
He eivät ymmärrä."
Pietari sanoo: "Älkää miettikö, miten voisitte maksaa samalla mitalla.
Maksakaa paha hyvällä.
Siunatkaa heitä."
Niin Jeesus sanoi: "Siunatkaa niitä, jotka kiroavat teitä."
Se on paras tapa maksaa.
Se kokoaa tulisia hiiliä heidän päänsä päälle.
Eräs nuori mies meni armeijaan.
Ensimmäisenä iltana hän polvistui rukoilemaan punkkansa viereen.
Kersantti näki sen ja heitti häntä saappaalla. Saapas osui korvaan.
Saapas on raskas. Nastat rikkoivat ihon.
Mies jatkoi rukousta, joten kersantti heitti häntä toisellakin saappaalla.
Sekin teki haavan, mutta mies jatkoi rukousta. Kersantti luovutti.
Seuraavana aamuna hän löysi saappaansa kiillotettuina paikoiltaan.
Kersanttia alkoi kiinnostaa, mikä saa miehen tekemään niin.
Niin tekisi Pietari. "Älkää kostako."
Kolmanneksi sen ei pidä antaa vaikuttaa. Teitä yritetään uuvuttaa.
Älkää antako heidän onnistua.
Se saattaa vahingoittaa ruumista, mutta se ei voi koskettaa henkeä.
Ruumis ja henki ovat tässä avain- sanoja. Se, mitä tapahtuu ruumiille, -
ei ole tärkeää. Se, mitä tapahtuu hengelle, on tärkeää.
Varjelkaa henkenne. Tehkööt mitä tahtovat ruumiille, -
mutta pitäkää henkenne koskemattomana. Aika on loppu.
Menemme kolmanteen osaan ensi kerralla.
Tilaa Pawsonin opetussarjoja TV7-kaupasta: 0400 721 599.
Suomennos: TV7