Avades Uut Testamenti
Peetruse kirjad, 1. osa
2. septembril 1666 oli Londonis suur tulekahju.
See sai alguse pagari ahjust.
Võite välja nuputada tulekahju täpse asukoha,
kui lähete Ida-Londonis ühe monumendi juurde.
Monumendil on pronksist leegid, mis kaetud kuldsete lehtedega.
Kui te saaksite monumendi pikali panna,
on see täpne kaugus pagari ahjust, kust sai tuli alguse.
See põhjustas tohutu kahju.
200 000 inimest kaotasid oma kodud,
sest enamus maju olid sellel ajal puidust.
10 miljoni naelane kahju.
Kokku 90 kirikut oli hävitatud.
Paljud neist ehitati ümber Christopher Wreni poolt,
seal hulgas hiljem ka Püha Pauluse katedraal.
Katastroofi puhul lööb välja üks inimlikkuse kohutavaim külg -
hakatakse otsima patuoinast - kedagi, keda süüdistada.
Püütakse leida kedagi, keda saaks selle eest süüdistada.
Tihti süüdistatakse süütuid.
Londoni suure tulekahju ajal
sattusid löögi alla prantsuse katoliiklased.
Neid süüdistati Londoni põlema süütamises.
19. juulil 64 AD põles Rooma linn maha.
Jälle oli suureulatuslik hävitustöö.
See põles 3 päeva ning siis see vaibus.
Tuule suund muutus ning tuli puhkes uuesti.
Puhkes teine suur tulekahju.
Hävis suurem osa Rooma keskusest, sh mitmed templid, majad ja kodud.
Juhtus sama asi, et hakati otsima patuoinast.
Sel korral hakkasid nad süüdistama Rooma imperaator Nerot.
Nad teadsid, et tal oli kavatsus kõik need hooned maha võtta
ja ehitada nende asemele uued võrratud hooned.
Sellest järeldati: "Aa, Nero lasi kellelgi tule süüdata!"
Nero ei olnud selles süüdi, seega otsis ta järgmist patuoinast.
Nüüd sattusid löögi alla kristlased.
See pani aluse tõsisele kristlaste tagakiusamisele kuni märterluseni.
Selle päästis valla Rooma suur tulekahju.
Neid piinati, pandi loomanahkadesse
ja sunniti nii teatrites ringi roomama ning aeti seejärel lõvid kallale.
Neile ässitati koerad kallale ning löödi risti.
Mulle meenub, kuidas seisin seljaga
Colosseumi suunas ja vaatasin madalat rohelist küngast,
mis asus Colosseumi kõrval, kus oli enne Nero lossiaed.
Ma mõtlesin päevale, mil tal oli seal aiapidu.
Ta sidus kristlased aiapostide külge ja pani nad põlema,
kui nad olid veel elus, et aiapidu tuledega kaunistada.
Seda kuuldes liikus suur šokilaine impeeriumis kogudusest kogudusse.
Lainega kaasnes kiri mehelt, kelle nimi oli Peetrus.
Ta plaanis valmistada inimesed ette
kohutavaks tagakiusulaineks, mida ta teadis tulevat.
Peetrus ise oli selle šokilaine tõttu suremas.
Teda ootas ristilöömine nagu Jeesus oli ennustanud.
Peetrus elas 30 aastat teadmisega, et sureb ristilöömise läbi.
See ei ole just meeldiv teadmine, mida endas kanda.
Ta löödi Roomas risti Nero tagakiusu ajal.
Ta palus, et rist keerataks tagurpidi, sest ei tundnud, et on väärt
olema ristil pea ülespidi nagu oli seda Jeesus.
Tema kirjutas selle kirja, mida hakkame praegu vaatama.
Ta kirjutas kristlastele, kes elavad tänapäeva Loode-Türgis.
Ta oli ilmselt teenis selles piirkonnas.
Paulus oli teeninud Lõuna-Türgis, kuid Peetrus Põhja-Türgis.
Ta kirjutab seal neile, öeldes: "Valmistuge, kannatused tulevad!"
Sellepärast on 1. Peetruse kiri tõesti kannatavatele kristlastele.
See on asjakohane kõikjal, kus kristlased on hirmul ja mõtlevad,
mis hakkab juhtuma nagu paljudes maailma paikades.
Üllatavalt ei räägi ta neile,
kuidas sellest põgeneda vaid kuidas selles vastu pidada.
Mitte kuidas välja saada vaid kuidas sellesse Kristuses jääda
ning kuidas ennast valitseda, kui see on käes.
Kuidas elada vaenulikus maailmas,
kus ühiskonnas kasvab kristluse vastasus?
See on meile väga asjakohane,
sest sellel maal on tagakius valla pääsenud.
See ei ole praegu suurem, kui jäämäe tipp.
Kui kaldume järgmistel valimistel vasakule,
hakkab see suurenema.
Ma ei tee poliitilist avaldust.
Teistes maades on kristluse vastased
poliitika paremal tiival ja meie maal on nad vasakul.
Arvan, et tulevikus saavad meil olema suuremad lahingud.
Vähemalt sellistes asjades kui soolise diskrimineerimise seadus,
homoseksuaalide tagakiusamine koguduses
ning küsimus mees- ja naissoost vanematest.
See puudutab ka rassilise diskrimineerimise seadust,
sest peetakse solvanguks kritiseerida teisi uske ja öelda,
et sinu religioon on parem kui teised.
Seega hakkame kristlastena
silmitsi seisma suureneva survega, kuigi see pole veel saabunud määral,
mis oli ees hetkel, mil Peetrus kirjutas selle kirja.
Me teame temast palju.
Peetruse kiri on üks populaarseim, mida kristlased armastavad õppida.
See on soe ja inimlik kiri, mis puudutab tõesti su südant.
Ta räägib esimestes peatükkides:
"Kuigi te pole Jeesust näinud, armastate Teda.
Teil on seletamatu rõõm seda tehes."
See puudutab su südant ning on üks ilus kiri.
Impulsiivne mees suu- ja sõra tõvega, millest varem rääkisime.
Ta avas alati oma suu ning astus ka ämbrisse.
See tähendab ka seda, et samas avas ka oma suu
ja oli üks esimene, kes rääkis Jeesuse kohta suurepäraseid asju.
Mida me veel temast teame?
Ta eesnimi oli Siimon või Simeon, mis tähendab "pilliroog".
Kas paneksite pojale sellise nime?
See on nagu "rohtunud".
Jeesus ütles, kui ta temaga kohtus:
"Mulle see nimi ei meeldi ja annan sulle teise nime - kalju."
See muutis midagi selles järsus mehes.
Kui Jeesus ta leidis,
sai teda kergesti kõigutada nagu pilliroogu tuules.
Kui Jeesus ta jättis, oli ta kindel kalju.
Mu meelest kõige liigutavam oli hetk, kui ta oli Jeesust kolm korda eitanud
ja kohtus siis Galilea kallastel peale ülestõusmist.
Mõned piiskopid peaksid teadma,
et Jeesus küpsetas pärast ülestõusmist kala.
Ta oli piisavalt reaalne.
Jeesus küpsetas jüngritele hommikueinet.
Seal oli ka Peetrus ja järsku ta vaatas lõket.
Lõkketuld on UT-s mainitud ainult kahel korral.
Esimene oli ülempreestri koja õues,
kui Peetrus soojendas oma käsi tule kohal.
Üks väike tüdruk ütles: "Sinu sõber on Jeesus, onju?"
Ei, ei.
Sul on ju sama põhja dialekt.
Tõesti, seda on paljudel.
Ma aga nägin Sind Temaga!
Vannun, et ei tunne seda meest.
Kui ta oli seda öelnud, toodi Jeesust läbi selle õue.
See murdis Peetruse südame.
Nüüd vaatab ta jälle lõkkesse.
See pidi talle jälle meenuma.
Jeesus ütles: "Peetrus.
Tõesti lootsin, et sinust saab esimene pastor,
kuid nüüd võid vaid lauluraamatuid jagada."
Kas Ta ütles seda?
See on midagi, mida meie ütleme.
Ei, Ta ütles: "Peetrus, määran sulle aastase katseaja
ning aasta pärast vaatame sinu ametikoha üle."
Kas ta ütles seda? Ei.
Ta ütles: "Peetrus, saan sinuga hakkama,
juhul kui olen kindel ühes asjas - kas sa armastad mind?"
Seda rõhutab Peetrus oma kirjas:
"Kuigi te ei ole näinud Messiat, armastate Teda ikkagi."
See on kõige tähtsam,
millest sõltub su tulevik - kas armastad Teda?
Jeesus saab sinuga hakkama nagu iga teisega, kui Teda armastad.
Abikaasad tunnevad teineteise halbu külgi,
kuid saavad üksteisega hakkama, kui on kindlad, et armastavad üksteist.
Jeesus küsis Peetruselt kolm korda: "Kas sa armastad mind?"
See pani Peetruse kaljule tagasi.
Peetrus oli esimene, kes astus üles jutlustama.
Mul on 10 lindistust Peetruse elust ning jätan selle teile kuulamiseks.
See on üks suurepärasemaid uurimusi mehe elust,
kes alustas pilliroona ja lõpetas kaljuna.
Markuse evangeelium on tegelikult Peetruse evangeelium.
Markus sai selle kõik Peetruselt.
Sellepärast leiate
Markuse evangeeliumist kõik Peetruse nõrkused.
Peetrus tahtis, et inimesed teaksid, et ta salgas Jeesust kolm korda.
Apostlite tegude esimene pool räägib täiesti Peetrusest.
Teame Peetrusest rohkem
kui ühestki teisest apostlist, võib-olla välja arvatud Paulus.
Rääkisin teile Galaatia kirjas,
et Peetrusel ja Paulusel tuli ette erimeelsusi.
Peetrus jätkas vigade tegemist, kuid ta armastas oma Isandat.
Seepärast sai temast esimene pastor.
Mitte esimene paavst vaid pastor.
Juhuslikult oli ta ka abielus.
Jeesus tervendas tema ämma.
Nüüd on ta kodust kaugel.
30 aastat elas ta teadmisega, et tal tuleb surra.
See toimus Roomas, kui seal tekkis tagakiusulaine.
Ta kirjutas Põhja-Türgis kogudustele,
kellega Tal oli isiklik kontakt, et nad seaksid end valmis.
Selle piirkonna inimesed olid ka nelipühipäeval,
mis toimus Apostlite tegude raamatu teises peatükis.
Võib-olla algas see kõik sellest.
Mõned inimesed sellest piirkonnast,
kuulates Peetruse esimest jutlust, vastasid sellele.
Nad lasksid end ristida täitusid Püha Vaimuga ja läksid koju.
Hiljem ütlesid nad Peetrusele,
et ta tuleks nendele külla, sest tulid tema läbi Kristuse juurde.
Ma ei tea, võib-olla oli see nii.
Ta andis neile juudi tiitli.
Selleks ajaks oli nende seas ehk ka palju mittejuute.
Siiski andis ta neile juudi tiitli, sama, mis oli diasporaas olnutel.
See tiitel tuli Iisraeli kaudu kogudusse
nagu oli paljude teiste selle kirja 2. peatüki tiitlitega.
Teie olete püha rahvas, kuninglik preesterkond.
See oli Iisraeli tiitlid 2. Moosese raamatust.
Peetrus omistab Iisraeli tiitleid kogudusele.
Nagu juudid olid laialipillutatud
üle kogu maailma, on ka kristlased hajutatud.
Me oleme kui võõrad.
Ta kutsub kristlasi majalisteks ja võõrasteks.
Probleem on selles,
et kui saad kristlaseks, siis muutud ebasobivaks.
Ma ei talu selliseid tunnistusi:
"Ma tulin Jeesuse juurde ja kõik minu probleemid lahenesid."
Ma ei usu neid karvavõrtki.
Nad on lihtsalt nii eksitavad.
Minu tunnistus on lihtsam.
Tulin 17aastaselt Jeesuse juurde ning mu probleemid alles algasid.
Mõned aastad hiljem sain Püha Vaimuga ristitud
ja minu probleemid läksid palju teravamaks.
Aeg-ajalt on minult küsinud,
mis on tunnistus sellest, et oled täitunud Püha Vaimuga.
Ütlen seepeale ühe sõna: "probleemid".
Põhjus, miks sul tekivad probleemid
on et Vaimuga täitumisega kaasneb kõnelemise julgus.
See on tavalisem tegude kui rääkimise puhul.
Kreekakeelne sõna tähendab "julge rääkima".
See ei ole viis, kuidas võita sõpru ja mõjutada inimesi.
See on viis, kuidas kaotada sõpru ning mõjutada inimesi.
Seda tegid esimesed jüngrid.
Püha julgusega muutud sa ebasobivaks.
Üks tõestus, et oled uuesti sündinud on sinu huumoritaju muutumine.
Teatud asjad ei tundu sulle enam naljakad,
kuid nüüd ajavad naerma muud asjad.
Huumorimeel muutub.
Avastad, et üha raskem
on suhelda inimestega, keda oled varem tundnud.
Elad nüüd teises maailmas ning nad ei mõista seda.
Eriti raske saab olema abikaasadel, kui üks partneritest saab päästetud.
Need kaks inimest elavad erinevates maailmades
ning nad ei saa enam eriti paljut omavahel jagada.
Jumal ei ole seda kunagi plaaninud.
Sellepärast on usklikul keelatud abielluda mitteusklikuga.
Just tekkivate pingete tõttu,
sest on terve valdkond, mida nad ei saa omavahel jagada.
Kõige õnnetumad kodud on need,
kus on ebavõrdne ike mehe ja naise vahel.
Oled ebasobiv, võõras.
Sa ei kuulu enam siia vaid kuhugi mujale.
Kuigi veedad maailmas ülejäänud aastad, ei kuulu sa siia.
Oled tegelikult osa uuest liigist ega ole enam homo sapiens.
Oled homo novus ehk uus inimene.
Sa pole enam Aadamas vaid Kristuses.
Maailmas on uus inimese liik.
Kuna sa oled ebasobiv, kannatad nagu kõik ebasobivad.
Meil oli maal seafarm, kus oli alati pesakonna heidik.
Väike siga, kes on teistest erinev.
Kohutav, kuidas kõik teised teda kohtlevad.
Kahjuks on inimühiskond ilma Kristuseta kui džungel.
Oleme alasti ahvid,
ainult et ahvid ei käitu nii halvasti kui inimesed.
Usun, et oleme neist madalamale langenud.
Oleme ahvidega võrreldes madalama astme liik,
sest ahvid ei tee üksteisele, mida inimesed teevad.
Lapsed on koolis julmad nende vastu, kes on veidi erinevad.
See on tõend patusest loomusest.
Kristlased eeldavad probleeme.
Jeesus oli nii aus, öeldes:
"Selles maailmas ootavad teid suured katsumused."
Ta lisas: "Rõõmustage, mina olen üle nende!"
Küsisin hiljuti oma sõbralt, kuidas tal läheb.
Ta vastas: "Olen hästi olukordadest üle."
Mõtlesin: "Nii võib rääkida ainult kristlane."
Jeesus on üle iga olukorra:
"Olge rõõmsad, olen sellest üle ja võitsin maailma ära
ning olete Minus, seega oleme koos sellest üle."
Ta rääkis alati ka suurtest katsumustest.
Kas märkasite, et kui Paulus naasis Lõuna-Galaatia kogudustesse,
läks ta usklikele seda sõnumit kuulutama:
"Meil tuleb paljude viletsuste kaudu sisse minna Jumala riiki."
Suured probleemid.
Olgem ausad ja räägime inimestele,
et kui nad tulevad Kristuse juurde, tuleb neil suuri probleeme,
kuid võivad rõõmustada, sest Ta on nendest üle.
See on tõeliselt hea uudis ja peaksime olema inimestega ausad.
Keegi küsis minult,
kust olen ma saanud selle loo Jakoobuse kohta.
Seda ei saanud ma UT-st.
Algkoguduse kohta on mitmeid usaldusväärseid dokumente.
Üks tuntuim kollektsioon on "Documents of the Christian Church"
(tlk "Dokumendid kristlikust kirikust"), mille autor on Henry Bettenson.
Nad on väga huviäratavad,
kuid ei ole Jumala Sõna ega oma apostellikku autoriteeti,
kuid annavad väga hea ülevaate algkoguduse olukorrast.
Üks neist on 1. sajandi vahetusest, nimega "Epistel Diognetosele".
Kõige liigutavam peatükk
selles pöördumises või kirjas kaitseb kristlasi võimuorganite ees.
See kirjeldab, millised on kristlased tegelikult.
Me ei ole halvad kodanikud ega ebalojaalsed.
Me oleme head kodanikud.
See peatükk puudutas mind eriliselt ning seda on laialdaselt tsiteeritud.
See on kaunis kirjeldus sellest,
kuidas elame maailmas aga ei ole sellest pärit.
Kirjas seisab järgnev.
"Kristlased ei ole ülejäänud inimkonnast eraldatud
nende riigi või kõne või kommete põhjal.
Nad elavad linnades nii Kreekas kui mujal,
igaüks sel viisil, kuidas kellelegi on antud.
Nad järgivad elukoha riietumis- ja toitumistavasid ning muid kombeid.
Nad esindavad oma riigi võrratut ja paradoksaalset iseloomu.
Nad asuvad oma sünnimaal, kuid on seal ajutised elanikud.
Nad täidavad oma kodanikukohustusi, kuid taluvad kõiki võõra vaevu.
Iga välismaa on nende kodumaa ja iga kodumaa on neile võõras maa.
Nad veedavad oma päevi siin maal, kuid nende kodakondsus on Taevas."
Kas pole suurepärane kirjeldus?
Iga riik on neile kodumaa.
Misjonärid on läinud igale poole,
kohandades end sealsete kommete, riietusega ning selle maa keelega.
Ikkagi on see võõras maa.
Isegi kui elad maal, kus oled sündinud,
oled ikkagi võõras ning kuulud kusagile mujale.
Selline on olukord, millest saab kannatus alguse.
Oleme erinevad ja sobimatud.
Kõik on hästi nii kaua, kui on rahu ja õitseng,
aga kui tulevad surved ja kriisid, on esimesena löögi all "sobimatud".
Praegu on Saksamaal kõrgenenud tööpuudus.
Idas kuni 50%.
Keda see tabab?
Türklasi ja muulasi.
Töölisi teistest maadest, kes olid teretulnud,
kui Saksamaal oli õitseng ning pakkus kõigile tööd.
Nüüd on nad surve all.
Kui on probleemid,
peaksid kristlased eeldama, et neile saab osaks rohkem,
kui oleks õiglane, sest me ei kuulu siia ja eristume.
Me ei ole üks osa massist ega kuulu klubisse.
See on põhiteema.
Kannatused moodustavad selle kirja südame.
Kui seda kirja loete, joonige alla sõna "kannatus"
ning mõistate, millest see tegelikult räägib.
Tal on ka kaks teist teemat.
Esimene on pääste.
Ta tuletab neile meelde päästet, mis on nende kannatuste alus.
Kirja praktilises küljes räägitakse, kuidas toimida kannatuses.
Hämmastamapanev nõuanne on: "Õpi sellele alistuma.
Ära võitle sellega ega ürita enda oma tagasi saada vaid lepi."
See on ebatavaline nõuanne.
Ta kasutab sõna "allumine" mitmetes valdkondades.
See ei ole pime allumine ning näeme seda peagi.
Pigem alandliku suhtumise õppimine.
Üks asi, mis maailma vapustas, kui juute viidi surmalaagrisse,
oli kui vaikselt nad läksid kremeerimiskambritesse.
Kui allaheitlikud nad olid!
See on eriti üllatav, sest nad teadsid, mis neid ees ootab.
Peetrus ütleb: "Selline peab olema te suhtumine."
See on absoluutselt igasuguse inimliku instinkti vastu, kas pole?
See on täiesti vastupidine tavalisele reageeringule ebaõigluses.
Tavaliselt, kui asi on ebaõiglane, ütleme me selle välja.
See on üks esimesi asju,
mida lapsed hakkavad ütlema: "See ei ole õiglane!"
Nende nägu venib pikaks.
Sedasama nägu näete pikettides.
Tehaste streikides näete seda silti: "Ebaõiglus!"
See on liha viis reageerida valele kannatusele.
Kokkupigistatud rusikas, et oma õiguste eest seista.
Peetrus ütleb ikka: "Kuningriigis ei ole teil õigusi.
Kristlased peavad valmistuma kannatusteks
õppides taltuma ning sellega leppima.
See on hämmastav nõuanne.
Kõik sinu instinktid räägivad teisiti.
Peaksid selle vastu võitlema ning seda peatama.
See on ebaõiglane ja me ei peaks süütutena seepärast kannatama.
Peetrus ütleb kogu aeg, et see on vale hoiak.
Ta toob täiusliku näitena omaenese ristilöömise.
Ta ei võidelnud selle vastu vaid ütles lihtsalt: "Palun tagurpidi!"
Ta elas elu, millest rääkis.
Vaatame põgusalt kirja ning tunnetame seda.
Ta liigub päästelt kannatuseni ning sealt alistumiseni.
Need kolm teemat läbivad kogu kirja.
Esimeses kahes peatükis keskendub ta päästele,
isegi kui ta hoiatab, et nad valmistuvad kannatusteks.
Esiteks, kui ajad lähevad raskeks, peame olema päästes täiesti kindlad.
Kui sa pole selles kindel,
satud raskustesse, sest see on kindel alus.
Ta ütleb, et päästes on kaks aspekti,
milles pead praegu olema absoluutselt kindel.
Esiteks on individuaalne aspekt ning teiseks on ühine aspekt.
Mõlemad on osa päästest.
Oleme üksikisikuna päästetud, kuid oleme päästetud perekonda.
See perekond seisab te eest, kui tulevad surved.
Te ei tule üksinda toime
ja peate olema osa kogudusest, mis püsib koos.
Individuaalne külg tuleb Jumala Sõna läbi.
Ta ütleb: "Jumala Sõna läbi olete te uuesti sündinud.
Jumala Sõna ei hävi iial ja Sõna läbi leidsite oma pääste.
See andis teile kolm asja.
Teate kindlasti 1. Korintose 13. ptk-i,
kus Paulus ütleb: "Nüüd jääb usk, lootus ja armastus."
See kristlike väärtuste kolmainsus läbib kogu Piiblit.
Nad kõik kasutavad seda.
Usk on põhiliselt seotud sellega, mida on Jumal minevikus teinud.
Lootus on seotud sellega, mida Ta kavatseb tulevikus teha.
Armastus on seotud sellega, mida Ta praegu teeb.
Usk, lootus ja armastus
on kolm dimensiooni teie isiklikus päästes.
Tänapäeva probleemiks on,
et neist kolmest on lootus kõige rohkem hooletusse jäetud.
See on tragöödia.
Sellepärast tegin video "Lõplikud faktid".
Olen reisides märganud,
et tulevikust ei räägita, üksnes kuningriigi olevikust.
Kõik keskendub kohesele: kuidas elada praegu kuningriigis,
kuidas võiks abielu olla Jumala riigis
ja kuidas võiks äritegevus olla Jumala riigis.
Uutes kogudustes räägitakse vähe Taevast ja põrgust
ning Kristuse tagasitulekust ja viimsest kohtupäevast.
Me tegime selle video, et leida üles lootuse dimensioon.
Lootus on ankur.
Ankur on lootuse sümbol.
Miski, mis kinnitab sind tormis, kui tead, kuidas see kõik lõpeb.
See hoiab sind kindlana, kui oled kriisis.
Kui sind tabab torm
ja ankur on heidetud, on su lootus kindel
ning tead, et Jeesus tuleb meie pärast tagasi,
siis võid silmitsi seista millega iganes.
Me oleme nii keskendunud
usule ja armastusele, et ei ole õpetanud lootusest.
1. Peetruse kiri on lootuse epistel.
Ta keskendub mõlemas kirjas
lootusele enam kui usule ja armastusele.
"Jumal on andnud teile elava lootuse surnute ülestõusmise läbi.
Isegi kui teid tapetakse, ei puuduta teid surm.
Te olete saanud tuleviku suhtes elava lootuse.
Uue keha ja uue elu lootus saadab teid ka pärast surma.
Teate, et võite seista silmitsi surmaga?
Üks röövel ähvardas mu sõpra Sidney's noaga.
Ründaja surus noa ta rinnale ja käskis tal anda ära kogu oma raha.
Minu sõber lihtsalt ütles: "Sa ei suuda mind hirmutada."
"Miks mitte?" küsis ta.
"Kui sa mind noaga pussitad,
torman lihtsalt Taevasse, kuhu igatsen jõuda."
Ta mõtles seda tõsiselt.
Mees pillas oma noa ja sõber aitas tal saada usklikuks.
Milline iseloomulik instinkt.
Tema lootus oli nii kindel.
Tuttaval metodistist direktoril murdis varas ta majja
ja sihtis teda kabinetis keset tema õpingut revolvriga.
Mu sõber lihtsalt küsis:
"Kuidas sa küll sellesse sattusid, mu sõber?"
Ta muretses ainult tema pärast ning juhtis mehe Kristuse juurde.
Kui teie lootus on kindel - suur väljakutse, kas pole -,
siis teid ei heiduta ka surm, sest lihtsalt sööstate Isanda juurde.
Pean teile rääkima Herbert Silverwoodist.
Kas olete temast kuulnud?
Ta oli popkoomik, kellest sai evangelist.
Ta kuulutas promenaadil.
Ühel päeval sunniti teda vette ujuma minema.
Ta tõesti vihkas ujumist.
Ta pani siiski paari vanad lühikesed
veidrad püksid jalga ning ta viidi vette.
Ta ei osanud ujuda.
Nad ei teadnud, et merepõhi läks järsku sügavaks.
Ta hakkas sumama, karjus appi ning vetelpääste tuli ja tõi ta välja.
Vetelpääste ütles: "Härra Silverwood, me ei mõista.
Oleme kuulnud teid terve nädala
Taevast jutlustamas ning kuidas igatsete sinna pääseda.
Nüüd oli teil esimene võimalus ja palute abi, et tagasi saada.
Herbert Silwerwood ei olnud asjata popkoomik.
Ta lihtsalt vaatas maha ja ütles: "Kas teie tahaksite niimoodi minna?"
Teades Herbert Silverwoodi, tahtis ta tõepoolest Taevasse.
Kas teate, mis vahe on kristlasel,
kellel on lootus tulevikuks ning kellel seda ei ole?
Kristlasel, kellel tõelist lootust,
on valmis minema Kristuse juurde, kuid tahab jääda siia.
Kristlasel, kel on tõeline lootus, tahab minna, kuid on valmis jääma.
Mäletan viimast kirja, mille saatsin David Watsonile.
Rääkisin just sellest temaga, sest see mõjutas teda sügavalt.
Ta kirjutas sellest oma autobiograafias "Fear no Evil".
Küsisin: "David, kas sa
oled valmis minema, kuid tahaksid jääda
või tahaksid minna, kuid oled valmis jääma?"
Paulus ütleb: "Ma tahan lahkuda, kuid kui Tema tahab,
et jään siia natukene pikemaks ajaks, olen ma valmis jääma."
Päris suur vahe, kas pole?
Nagu lugu mehest Beaconsfieldis,
kes kutsus vaatama, kuidas kristlane sureb.
Igatsus lahkuda.
See on lootus.
Ta ütleb, et oleme saanud
elava lootuse Jeesuse surnust ülestõusmise läbi.
See on meile andnud ühe läbikatsutud usu.
Ta ütleb: "Ärge muretsege, teie usk on nagu kuld."
Kuld puhastub läbi tules põlemise ning on seejärel palju puhtam.
Vanasti puhastati kulda suures anumas.
Mees liigutas seda tule kohal, kuni suutis enda nägu selgelt näha.
Seejärel lõpetas ta puhastamise.
Ka teie usk läheb sellest läbi ning saab läbi katsutud.
Meile on antud rõõmus armastus.
Isegi kui me ei ole teda näinud, me armastame Teda.
See täidab meid kirjeldamatu rõõm.
Kellel see on olemas, omab poolt oma päästest.
Olemas on ka teine, ühine osa, et oleme osa Jumala rahvast.
Läbi Jumala Sõna leiame endale individuaalse pääste.
See viib meid ka Jumala inimestega kokku.
Jumala inimesed on Peetrusele väga tähtsad.
Ta paneb enne selle aluse, kui räägib kannatustest.
Ta ütleb, et peame need kaks asja korda panema.
Meil peab olema usk, lootus ja armastus.
Peame olema osa
kuninglikust preesterkonnast ja pühast Jumala rahvast.
Ta ütleb, et oled elav tempel.
Kristus on nurgakivi ja te olete elavad kivid.
Sina oled Jumala tempel.
Pead seda meeles pidama, et me kristlased koos moodustame
Jumala eluaseme maa peal ning Tema püha templi.
Kui inimesed meid puudutavad, puudutavad nad Jumala püha templit.
Me oleme kuninglik preesterkond.
Oleme kõik preestrid.
Mulle meenub loeng,
mille pidasin Zürichis seminaril "Kõikide usklike preesterkond".
Mu juurde tuli pärast üks mees.
Ta ütles: "See oli suurepäraselt öeldud.
Ma ei olnud midagi sellist varem kuulnud."
Küsisin, millega ta tegeleb.
Seal oli palju katoliiklasi, mispärast küsisin, kas ta on preester.
Ta vastas: "Ei, olen katoliiklasest lihtliige."
Küsisin veelkord: "Kas olete preester?"
Ta vastas: "Ei, ütlesin, et lihtliige."
Küsisin taas: "Kas olete preester?"
"Ei, ütlesin, et olen lihtliige."
Küsisin uuesti: "Kas olete preester?"
Ta hakkas piinlikkusest punastama,
mõeldes arvatavasti, kas olen hull või kurt.
Küsisin temalt viis korda ja lõpuks ta ütles: "Jah, olen."
Ütlesin: "Nüüd usun, et te kuulsite mind."
Inimesed, kes osalevad teenistusel, ei pruugi kuulda või vastu võtta.
Ütlesin: "Kui keegi teilt kunagi küsib, kas olete preester, mida vastate?"
Ta vastas: "Jah, olen."
See mees sai lõpuks sellele pihta,
et on osa kuninglikust preesterkonnast.
Pidage meeles nende silmis,
kes teid taga kiusavad, olete te preestrid.
Olete need, kes võivad
minna nende eest Jumala ette ja tuua Jumala Sõna nendeni.
Oled nende preester.
Isegi kui nad viskavad te pihta kive ja mõnitavad, olete nende preestrid.
Võib-olla ainus preester, kes on nende ja Jumala vahel.
Oleme püha rahvas, erilised.
See annab teile tugevust,
kui inimesed naeruvääristavad teid, öeldes: "Olete vaid vähemus."
Te olete erilised inimesed, püha rahvas.
See on alus, mille Peetrus paneb.
Peetruse sõnul olete pärast seda valmis kohtama kannatusi.
Pange alus korda.
Te peate olema täiesti kindlad, et teil on aluse individuaalne pool:
usk, lootus ja armastus, samuti ühine pool, et teate,
et kuulute Jumala rahva hulka ja olete elavad kivid, preestrid
ning osa uuest pühast rahvast, keda Jumal kutsub maailmast välja.
Sel hetkel olete valmis seisma silmitsi kannatustega.
Ta ütleb selle kohta kolme asja.
Esiteks, ärge seda kunagi põhjustage.
Kui satute kuriteo pärast vanglasse,
ärge arvake, et kannatate Jeesuse pärast.
Väga tähtis punkt.
Tihti me solvame inimesi oma käitumise või kohmakusega
ja ütleme: "Muidugi on see solvang evangeeliumi pärast."
See ei ole nii.
Veenduge, et teid võib solvata ainult evangeeliumi pärast.
Olge kindlad, et kui olete sattunud vanglasse,
ei ole see sellepärast, et olete midagi valesti teinud.
Häbi, kui kristlased kannatavad, sest nad on midagi valesti teinud.
Ta ütleb: "Kannatage selle eest,
et olete käitunud õigesti mitte valesti."
Me ei peaks seda põhjustama.
Oluline punkt.
Teiseks, te ei tohi kunagi kannatuste eest kätte maksta.
Ärge vastake samaga.
Instinkt ütleb, et lööksid vastu.
Keegi ütles mulle, et kui luges mäejutlust,
kus räägitakse teise põse ette keeramisest:
"Kui ma keeran teise põse ja löön samal ajal parema põlvega."
Loomulik reaktsioon on,
kui keegi teid solvab, siis te ei räägi temaga
ja kui keegi teid haavab, varitsete momenti, et tagasi teha.
Instinkt on kättemaks ja vastulöök.
Ta ütleb: "Ärge tehke seda!"
Kui Jeesus kannatas,
ei maksnud Ta kätte, kui nad Tema peale sülitasid!
Mäletan vestlust koguduseliikmega, keda teine liige solvas.
Seda juhtub ikka.
Ta rääkis: "Ta tegi seda ja teist."
Küsisin: "Kas ta sülitas sinu peale?"
"Loodan, et mitte." ütles ta.
Ütlesin: "Jeesuse peale sülitati ning sülg voolas ta näolt."
Nad tekitasid Talle põhjendamatut kannatust.
Kui Vanas Testamendis tapeti tall, ei piinatud teda enne.
Tema kõri lõigati kiiresti läbi.
Kui Jumala Tall tapeti, Teda pilgati ning suruti ogad Tema otsmikule.
Nad panid Ta riidesse ja sülitasid Ta peale.
Milline oli Tema reaktsioon?
"Isa, anna neile andeks! Nad ei suuda seda mõista."
Seejuures ütleb Peetrus: "Ärge püüdke kunagi tagasi teha."
Tasu kuri heaga.
Tee neile head, õnnista neid.
See on täpselt, mida Jeesus ütles.
Õnnistage neid, kes Teid neavad.
See on parim viis, kuidas tagasi maksta.
See paneb tulised söed nende pea peale.
Õnnistage neid, kes teid neavad.
Üks noor mees läks sõjaväkke.
Esimesel õhtul põlvitas ta kasarmus voodi ette palvetama.
Seersant, kes oli voodi lähedal, nägi teda palvetamas
ja viskas teda saapaga, mis vigastas tema kõrva.
Saabas on üks raske asi ning selle naelad lõikasid kõrva.
Ta jätkas palvetamist ja seersant viskas teise saapa.
Ka see tekitas talle vigastuse.
Ta jätkas palvetamist, seega seersant andis alla.
Hommikul olid need saapad viskaja voodi all viksitud.
Seepeale ütles viskajast seersant:
"Pean saama teada, mis paneb teda niimoodi käituma!"
See on Peetrus.
Ta ütleb: "Ärge makske kätte!"
Kolmandaks ja lõpuks: "Ärge laske sel end peatada."
Nad tahavad teid väsitada, kuid ärge laske neil edu saavutada.
See võib teie keha vigastada, kuid see ei saa puudutada te vaimu.
Keha ja vaim on selles võtmesõnad.
See, mis toimub kehaga, ei ole tegelikult oluline.
Loeb, mis juhtub su vaimuga.
Ärge laske neil tungida te vaimu!
Laske neil seda teha teie kehaga, kuid hoidke vaim puutumatuna!
Aeg on läbi.
Kolmanda osani jõuame järgmises loengus.
Tõlge: Airi Vasar