UUSI TESTAMENTTI AVAUTUU
PAAVALI JA HÄNEN KIRJEENSÄ
Seuraavien jaksojen ajan paneudumme Paavalin kirjeisiin.
Ensin tarkastelemme Paavalia henkilönä.
Tutkimme, miten kirjeet syntyivät ja miten niitä kannattaa lähestyä.
Hänestä tiedetään enemmän kuin muista apostoleista.
Uudesta testamentista kolmannes on hänen kirjoittamaansa tai hänestä.
Apostolien teot ja Paavalin kirjeet muodostavat tuon kolmanneksen.
Hänen lisäkseen kirkkohistoriaan on vaikuttanut yhtä paljon vain Jeesus.
Hän on vaikuttanut Euroopan historiaan enemmän kuin kukaan muu.
Kuka hän siis oli?
Tahdon aluksi puhua Paavalista ennen hänen kääntymistään, -
sen aikana ja sen jälkeen.
Kolmas jakso hänen elämässään on pisin ja innostavin.
Paavali syntyi Tarsoksessa nykyisessä Kaakkois-Turkissa, -
aivan Välimeren koilliskulmassa.
Tarsoksessa oli sen ajan kolmanneksi kuuluisin yliopisto.
Ateena oli ykkönen, ikään kuin Cambridge, minun yliopistoni.
Aleksandria oli kakkonen, ikään kuin Oxford.
Tarsos oli Durham, kolmonen. Näin minulle on sanottu.
Tarsos oli kolmanneksi kuuluisin yliopistokaupunki.
Paavalin kasvatuksessa vallitsi kolme päävaikutusta.
Ensinnäkin hänen vanhempansa olivat juutalaisia.
Paavali oli ylpeä siitä, että hän kuului Jumalan valittuun kansaan.
Hänet kasvatettiin uskomaan Jahveen, Israelin Jumalaan.
Jumala oli ykkössijalla hänen elämässään lapsesta lähtien, -
vaikka hän kuvittelikin palvelevansa Jumalaa vainoamalla kristittyjä.
Hän syntyi Benjaminin sukukuntaan.
Se oli hävitä olemattomiin Tuomarien kirjassa, mutta se selviytyi.
Benjaminin suvusta nousi Israelin ensimmäinen kuningas, Saul.
Tämä pieni poika nimettiin Israelin ensimmäisen kuninkaan mukaan.
Hän tuli samasta heimosta, joten hänet nimettiin Sauliksi.
Myöhemmin hän antoi itselleen latinankielisen nimen Paulus, -
joka merkitsee: "pieni". Hän oli todennäköisesti pieni mies.
Hän muutti poikavuosinaan perheensä kanssa Galileaan.
Sieltä perhe lähetti pojan Jerusalemiin opiskelemaan -
kuuluisan liberaalin professorin Gamalielin alaisuudessa.
Hänet mainitaan vain kerran Uudessa testamentissa.
Häneltä kysyttiin kristityistä, ja hän vastasi: -
"Odotetaan ja katsotaan. Jos se on Jumalasta, se kestää."
Gamalielista ei kuulla sen koommin.
Hän oli liberaali, avarakatseinen ja suvaitsevainen mies.
Hänen oppilaansa Saul oli aivan päinvastainen.
Hän sanoi: "Kristityt ovat vaarallisia."
"Aion taistella lujasti heitä vastaan."
Vihamielinen on Jumalalle käyttö- kelpoisempi kuin välinpitämätön.
Vuosia sitten kävin puhumassa noin 30 hengen nuorisoryhmälle.
Vaimoni kysyi, miten pärjäsin. Sanoin, että kahdella oli toivoa.
Sanoin: "Kaksi kuunteli minua kiukun kyyneleet silmissä."
"Muut vain istuivat hiljaa." Kaksi kastettiin myöhemmin.
Vihamielisyys on hedelmällisempää kuin välinpitämättömyys.
Jumalalle Saul oli käyttö- kelpoisempi kuin Gamaliel.
Gamaliel oli välinpitämätön. Saul halusi taistella vastaan.
Hän äänesti ensimmäisen kristityn marttyyrin kuoleman puolesta.
Äänestyksessä Saul kannatti Stefanuksen tappamista.
Hän piteli kivittäjien viittoja, -
kun he tappoivat ensimmäisen kristityn marttyyrin.
Sen jälkeen hän potki tutkainta vastaan.
Omatunto vaivasi häntä siitä, miten Stefanus kuoli kasvot säteillen.
Hän sanoi "Minä näen Jeesuksen tuolla ylhäällä."
"Sinun käsiisi minä annan henkeni."
Saul ei unohtanut sitä.
Hän aloitti antikristittynä lähetystyöntekijänä.
Hän oli valmis olemaan lähetys- työntekijä kristittyjä vastaan -
ja jättämään oman maansa, jotta hän voi vainota kristittyjä.
Hän oli lähetystyöntekijä ennen kääntymistä mutta väärällä puolella.
Tämä hänen taustastaan.
Toinen vaikuttava tekijä Paavalin elämässä oli kreikan kieli.
Tarsossa hän puhui kreikkaa, joka oli sen ajan maailmankieli.
Se oli kuin swahili Afrikan itärannikolla.
Kaikkialla ymmärrettiin kreikkaa, ja siitä tuli Paavalin saarnakieli.
Kolmas vaikuttava tekijä hänen elämässään oli Rooman laki.
Hänen isänsä oli ilmeisesti saanut roomalaisen kunnianosoituksen.
Hänestä oli tehty Rooman kansalainen.
Se saattoi johtua siitä, että hän teki telttoja Rooman sotilaille.
Teltanteko oli perheen ammatti, johon Saulkin ryhtyi 12-vuotiaana.
Hän elätti itsensä teltantekijänä.
Myös Saulista tuli Rooman kansalainen isänsä mukaisesti.
Se toi hänelle erivapauksia, joita hän myös käytti.
Kun hän vetosi keisariin elämänsä lopulla, -
hän vetosi erivapauteensa.
Häntä ei ristiinnaulittu, kuten Jeesus tai Pietari.
Hänet mestattiin. Se oli Rooman kansalaisen erioikeus.
Se oli nopeasti ohi. Ristiin- naulitseminen oli hidas tapa kuolla.
Rooman kansalaisille se oli liian nöyryyttävä kuolintapa.
Rooman kansalaisuus osoittautui hyödylliseksi.
Kuka tahansa Britannian kansalainen voi vedota ylähuoneeseen.
Saul saattoi vedota suoraan keisariin.
Juutalaisen, kreikkalaisen ja roomalaisen vaikutuksen yhdistelmä -
teki Paavalista ihanteellisen lähetyssaarnaajan pakanoille.
Jumala valmistelee ihmiset palvelutyöhön -
jo ennen kuin he tulevat Jeesuksen uskoon.
Hän näki Saulin jo, kun tämä oli kohdussa.
Ensin Saulin piti luopua kristinuskonvastaisuudesta.
Tarvitaan yksi asia kääntämään juutalainen kristityksi.
Juutalaista ei sovi kutsua kristityksi.
Kristitty-sana keksittiin pakanallisessa Antiokiassa.
Juutalaisista tulee todellisia tai kokonaisia juutalaisia.
Yksi asia saa juutalaisen uskomaan Jeesukseen, -
tieto siitä, että Jeesus elää. Muuta ei tarvita.
Eräs juutalaisnainen kysyi minulta: -
"Sanotteko te, että Nasaretin Jeesus on yhä elossa?"
"Jos se on totta, Hänen täytyy olla Messiaamme."
"Miten saan selville, elääkö Hän?"
Kehotin naista puhumaan Hänelle. Hän teki niin ja sai selville.
Kymmenessä minuutissa hän jo opetti minulle Raamattua.
Hän tiesi kaiken muun paitsi sitä, että Nasaretin Jeesus on Messias.
Se avasi hänelle koko Raamatun. Pian hän opetti minua.
Kerran koko Israelin kansa kääntyy.
Se, mitä tapahtui Paavalille Damaskon tiellä, -
tapahtuu kerran koko juutalaiselle kansalle.
He katsovat Häntä, jonka lävistivät, ja tajuavat erehtyneensä.
Ensimmäinen kuva on otettu Golanin kukkuloilta.
Se tapahtui lähellä pientä kaupunkia nimeltä Kuneitra.
Heti kun tämä juutalaisista juutalaisin -
ja heprealaisista heprealaisin astui pakanamaaperälle, -
Nasaretin Jeesus kohtasi hänet ja sanoi: -
"Lähetän sinut pakanoiden luo."
Hänen kääntymyksensä tapahtui juutalaisen maanperän ulkopuolella.
Hän nousi Golanin kukkuloille.
Yläpuolella kohosi vuori, jossa Jeesus oli kirkastunut.
Tällä kerralla Jeesus oli paljon kirkkaampi.
Hän näki Jeesuksen, joka oli jo astunut taivaaseen -
ja ottanut takaisin sen kirkkauden, joka Hänellä kerran oli.
Kun Hän astui taivaaseen, Hän sai kaiken kirkkautensa takaisin.
Se kirkkaus sokaisee.
Jos näkisimme Jeesuksen kirkkauden, sokaistuisimme.
Nämäkin valot ovat kyllin pahat.
Pietari, Jaakob ja Johannes näkivät ihmis-Jeesuksen kirkkauden, -
mutta eivät kirkkautta Hänen taivaaseenastumisensa jälkeen.
Se oli aurinkoa kirkkaampi. Se sokaisi Saulin.
Hän teki parannuksen ja tuli uskoon. Siinä meni kolme päivää.
Se tuli valmiiksi, kun Ananias rukoili hänen kanssaan.
Jumala sanoi hänelle: "Mene rukoilemaan Saulin kanssa."
"Hänhän on tullut tappamaan meidät!" Ananias joutui nielemään ylpeytensä.
Hän sanoi Saulille: "Tulin, jotta sinä paranisit, saisit näkösi" -
"ja että sinut kastettaisiin vedessä ja voisit täyttyä Pyhällä Hengellä."
Se selitetään Terve kristityn syntymä -kirjassani.
Uudestisyntyminen käsitti parannuksenteon, uskoontulon, -
kasteen ja Hengellä täyttymisen. Paavalille se oli yksi kokonaisuus.
Hän vaati samaa kokonaisuutta kääntyneiltä, -
kuten Ap. t. 19:stä käy ilmi.
Se oli hänen terve syntymänsä. Hän oli valmis palvelukseen.
Hän ei suinkaan heti aloittanut lähetystyötään.
Hän alkoi kyllä saarnata. Se nostatti esiin vihamielisyyttä.
Pääosin hän suututti juutalaisia, ei koskaan roomalaisia.
Hänet piti laskea alas korissa kaupungin muurin aukosta.
Me haluaisimme aloittaa kaiken heti.
Heti kutsun kuultuamme haluamme jättää kaiken ja tarttua toimeen.
Menisi ainakin 13 vuotta, ennen kuin Paavali alkaisi toteuttaa kutsuaan.
Ongelma on se, että meillä on kiire, Jumalalla ei ole.
Näin sanoi amerikkalainen saarnamies Phillips Brooks.
Hän meni kolmeksi vuodeksi Arabiaan käymään läpi uudelleen teologiaansa.
Hän ei mennyt yliopistoon tai raamattukouluun.
Hän vietti kahdestaan aikaa Herran kanssa.
Hän oli viimeinen, joka näki ylösnousseen Herran.
Hän sanoi olevansa viimeinen, 13. apostoli.
Jotkut pitävät häntä kahdentenatoista apostolina, -
mutta Paavali ei laskenut itseään niiden joukkoon.
Hän toki toi julki, että hän oli erityinen apostoli.
"Olenhan minä nähnyt Hänet! Eikö Hän kutsunut minut?"
Hän on apostoli, joka voi antaa meille Kirjoituksia.
Hän ajatteli asiat halki kolmen vuoden aikana Arabiassa.
Jeesus oli kysynyt häneltä: "Miksi vainoat minua?"
Saul olisi voinut sanoa: "En minä sinua vainoa, vaan kristittyjä."
Hän ei sanonut niin, koska hän tajusi, -
että mitä tahansa teet kristityille, sen teet Kristukselle.
Siitä kehittyi hänen teologiansa seurakunnasta Kristuksen ruumiina.
Hän tajusi, että mitä teet yhdelle vähimmistä, sen teet Hänelle.
Kristityt ovat kirjaimellisesti Hänen ruumiinsa maanpäällä.
Hänen teologiansa kasvoi kohtaamisesta Damaskon tiellä.
Kaikki johtaa siihen ja kolmivuotiseen jaksoon Arabiassa.
Sitten hän meni Jerusalemiin ja joutui vaikeuksiin siellä.
He eivät uskoneet hänen uskoontuloonsa.
Ajattele, että joku olisi vanginnut perheesi -
ja tulisi kirkkoon seuraavana sunnuntaina. Olisit epäluuloinen.
Barnabas, jonka nimi merkitsee "rohkaisun poika", -
esitteli Saulin kristilliselle seurakunnalle Jerusalemissa.
Jerusalemin juutalaiset suuttuivat. He pitivät häntä petturina.
Hän oli lukeutunut parhaiden rabbien joukkoon.
Hänet lähetettiin takaisin Tarsoon kymmeneksi vuodeksi.
Tämä usein ohitetaan. Luulemme, että hän aloitti heti lähetystyön.
Ei. Hän oli kolme vuotta Arabiassa miettimässä asioita -
ja kymmenen vuotta kotikaupungissa odottamassa kutsun vahvistamista.
Silloin Barnabas astuu taas esiin.
Tuo on Damaskon tie. Tämä on Suora katu Damaskossa.
Siellä Paavali kastettiin vedessä, ja hän sai Pyhän Hengen kasteen.
Se katu on siellä tänäkin päivänä. Se kulkee suoraan Damaskon halki.
Tätä kaupunkia ette välttämättä tunnista. Siitä ei usein näe kuvia.
Se on suuri kaupunki Syyriassa. Sen nimi on Antiokia.
Se esiintyy usein Uudessa testamentissa.
Se oli tärkeä kaupunki Paavalin elämässä.
Tämä oli se kaukainen maa, jossa tuhlaajapoika hassasi rahansa.
Evankeliumien aikana oli vain yksi kaukainen maa, Antiokia, -
muinaisen maailman Pariisi, Bangkok tai Amsterdam.
Jos halusi pistää ranttaliksi, Antiokia oli oikea paikka.
Siellä oli vilkasta yöelämää.
Siellä tuhlaajapoika päätyi sikolättiin.
Kun katsoo karttaa, se on ainoa mahdollinen paikka.
Se oli kurja, syntinen paikka.
Siellä syntyi ensimmäinen kristillinen pakanaseurakunta.
Barnabas kuului siihen. Siellä keksittiin nimi "kristitty".
Barnabas toi Saulin Antiokian pakanaseurakuntaan.
Juutalaisista juutalaisimman piti nyt elää kuin pakana.
Hän sanoi: "Juutalaiselle olen juutalainen, pakanalle pakana."
"Elän miten vain, jos se koituu jonkun pelastukseksi."
Monelta puuttuu tarvittavaa joustavuutta.
Antiokian pakanaseurakunnassa oli viisi henkeä rukouskokouksessa, -
pari opettajaa ja pari, kolme profeettaa.
Kun he palvelivat Jumalaa, tuli profetia: "Aika on tullut."
"Erottakaa Saul ja Barnabas työhön, johon olen heidät kutsunut."
Saul sai kutsun kääntymyksensä yhteydessä.
Myöhemmin sen vahvisti seurakunnassa tullut profetia.
Monet kristityt pitävät Herran kutsua riittävänä.
Minusta pitää odottaa, että seurakunta vahvistaa sen.
Silloin saadaan kaksoiskutsu sekä päältä että ruumiin kautta.
Kun meno mutkistuu, kaksoiskutsu pitää tiellä.
Barnabas ja Saul toimittivat ensimmäisen tehtävän yhdessä.
Toki he olivat molemmat olleet ensin diakoneja, varainhoitajia.
Heidän ensimmäinen yhteinen tehtävänsä Antiokian seurakunnassa -
oli saattaa avustus perille. Jerusalemissa oli nälänhätä.
Antiokian seurakunnassa pantiin toimeen keräys.
Saul ja Barnabas asetettiin huolehtimaan varoista.
Saulilla oli kutsu pakanamaailmaan. Hänet pantiin huolehtimaan rahoista.
He tottelivat. Se oli heidän ensimmäinen yhteinen projektinsa.
Haluaisimme tehdä isot asiat nopeasti.
Saul ja Barnabas olivat valmiit hoitamaan sen ensin.
Heidät lähetettiin. Antiokia ei kannattanut heitä taloudellisesti.
Näemme myöhemmin, miten he elättivät itsensä.
Olen varma, että jos olet yhtään samanlainen kuin minä koulussa, -
piirsit Paavalin lähetysmatkoja, kunnes osasit ne unissasikin.
Huonoin kouluaineeni oli raamattutieto. Kaikilla on toivoa.
George Bernard Shaw'n tavoin koulu- tukseni alkoi, kun lähdin koulusta.
Näitä minä piirsin. Muuta ei mieleeni sitten jäänytkään.
Tässä on Antiokia -
ja tässä Jerusalem.
Veden renkaat olivat väreilleet Antiokiaan saakka.
Siitä tuli keskus, josta renkaat laajenivat aina Roomaan asti.
Paavalin ensisijainen aikomus -
oli evankelioida Välimeren koillispuolinen maailma -
aina valtakunnan pääkaupunkiin asti.
Hän matkasi Barnabaan kanssa ensin Kyprokselle ja sieltä mantereelle.
He istuttivat seurakuntia Antiokiaan, Lystraan ja Derbeen.
Sitten he palasivat kotiseurakuntaansa.
Kenttä laajeni. Paavalin kirjeistä suurin osa -
on kirjoitettu seurakunnille Egeanmeren ympärillä.
Kolmannella matkallaan hän haaksirikkoutui Maltalle.
Hän saapui vankina Roomaan.
Hän istutti avainkaupunkeihin uskovien yhteisöjä -
ja jatkoi sitten matkaa.
Joskus hän viipyi kolme viikkoa, Korintossa puolitoista vuotta.
Joskus hänet ajettiin pois, toisinaan hän lähti omaehtoisesti.
Hän jätti seurakunnan evankelioimaan aluetta.
Hän selvitti, mikä oli maakunnan avainkaupunki -
ja perusti seurakunnan sinne. Seurakunta jatkoi evankeliointia.
Hän ei yrittänyt tehdä kaikkea itse. Hän istutti seurakunnan -
ja jätti sen evankelioimaan aluetta.
Todellisen apostolin lailla hän tutki jatkuvasti uusia alueita.
Hän sanoo Roomalaiskirjeessä: -
"Pidin kunniana olla tekemättä työtä siellä, missä oli jo käyty."
Hän puski eteenpäin ja ylitti salmen.
Evankeliumi saapui Eurooppaan ja muutti koko maanosan.
Hän kohtasi uskomattomia vaaroja.
Hän haaksirikkoutui kolmesti. Vain yhdestä kerrotaan Raamatussa.
Häntä ruoskittiin ja kivitettiin. Hänet jätettiin kuolemaan.
Hän muisteli kohtaamiaan vaaroja, nälkää ja unettomuutta.
Kaiken lisäksi hänellä oli huoli seurakunnista.
Se oli ikään kuin hänen pahin huolensa.
Haaksirikon ja ruoskimisen rinnalla huoli seurakunnista oli pahempaa.
Sitähän seurakunnasta huolehtiminen teettää.
Joskus on helpompi kohdata leijona kuin diakoni.
Toki Paavali huolehti työnsä jälkiseurannasta.
Hän ei pitänyt kokoussarjoja ja juossut sitten eteenpäin.
Hän jatkoi rakennustyötä, jotta seurakunta vahvistui ja kasvoi.
Hän seurasi tilannetta käymällä vierailulla seurakunnissa.
Hän kävi Vähän-Aasian seurakunnissa vuosi niiden perustamisen jälkeen.
Hän valitsi niihin vanhimmat.
Apostolin työ oli tehty, kun paikalliset vanhimmat oli asetettu.
Hän kirjoitti Tiitukselle: "Jätin sinut Kreetalle" -
"saattamaan työn päätökseen ja valitsemaan vanhimmat."
Ei ollut helppoa saattaa seurakunta siihen pisteeseen.
Seurakunnassa vierailu sitoi kuitenkin paljon voimavaroja.
Paavali halusi evankelioida koko Välimeren pohjoisrannikon -
aina Espanjaan asti.
Siksi hän ei pystynyt jatkuvasti vierailemaan seurakunnissa.
Toinen tapa hoitaa jälkiseurantaa oli kirjoittaa kirjeitä.
Siksi Uudessa testamentissa on Paavalin kirjeet.
Millainen mies Paavali oli?
Hän päätyi Roomaan vangiksi odottamaan oikeudenkäyntiä.
Luukas-lääkäri kirjoitti hänen puolustuspuheensa, -
Luukkaan evankeliumin ja Apostolien teot.
Paavali vapautettiin. Perimätiedon mukaan hän meni Espanjaan.
Hän kävi uudelleen Vähässä- Aasiassa, Kreetalla ja Neapoliissa.
Hän kävi myös uusilla alueilla.
Sitten Aleksander-niminen seppä petti hänet.
Hänet pidätettiin Neron hallituskaudella.
Hän ei ehtinyt ottaa mukaan kirjojaan eikä päällysviittaansa.
Hän pyysi paimenkirjeessään, -
että Timoteus lähettäisi viitan ja kirjat, jotka olivat jääneet taakse.
Millainen mies Paavali oli?
Kuvaus, joka meillä on, ei ole järin mairitteleva.
Hän oli lyhyt. "Paulus" tarkoittaa pientä.
Hän länkisäärinen koukkunenäinen ja kaljuuntuva.
Hänen kulmakarvansa kasvoivat keskeltä yhteen.
Hänen silmänsä olivat erikoiset ja kätensä karkeat.
Kuvittele seurakuntaa, joka harkitsee Paavalia pastorikseen.
Se saa kuulla, että hän näyttää erikoiselta, -
ei viihdy pitkään samassa paikassa, -
suututtaa ihmisiä, on ollut vaikeuksissa virkavallan kanssa, -
kärsinyt linnatuomion, on dogmaattinen saarnaaja, -
on naimaton, valmistaa telttoja, aiheuttaa hajaannusta -
ja puhuu vielä kielillä.
Kuvittele seurakuntaa, joka lukee tällaisen ansioluettelon.
Jumala valitsee työntekijöitä eri perustein kuin ihmiset.
Israelin kansa valitsi Saulin, koska hän oli niin komea.
Jumala valitsi Daavidin.
Jumala teki erikoisesta Paavalista suuren lähetystyöntekijän.
Hän on vaikuttanut suuresti historiaamme.
Jumala valitsee eri perustein.
Paavali osoitti valtavaa omistautumista, kiihkoa.
Hän oli määrätietoinen ja keskittynyt.
"Yhtä minä teen..."
Hän ei ollut naimisissa. Hän rohkaisi muitakin naimattomuuteen.
Se auttoi häntä omistautumaan kokonaan kutsuunsa.
Hän oli rohkea. Hän pystyi hillitsemään vihansa.
Jotkin kirjeet ovat polttavan kuumia.
Ne ovat palavia.
Minua harmittaa, jos niitä luetaan seurakunnassa ilman tunnetta.
Ne ovat täynnä hehkuvaa poltetta.
Jotkut ovat tulikivenkatkuisia.
Mukaelmani Galatalais- kirjeestä tuo ilmi -
Paavalin suorasukaisuuden ja kiivauden.
Hän oli myös myötätuntoinen ja huolehtiva kyynelten mies.
Paavali ei kuitenkaan luottanut inhimillisiin ominaisuuksiin.
Hänen menestyksensä takana oli eritoten kolme seikkaa.
Kirjoitin ne ylös eilen. Tämä on painotuoretta asiaa.
Mietin, mikä teki Paavalista miehen, joka hän oli.
Kirjoitin kolme sanaa, Kristus, evankeliumi ja armo.
Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö hän olisi elänyt Kristukselle.
Hän sanoi: "Minulle elämä on Kristus."
Hän oli täynnä Jeesusta siitä asti, kun hän kohtasi Hänet.
Siksi hän pystyi sanomaan: "Minulle kuolema on voitto."
"Kaipaan päästä täältä Kristuksen luo."
Hänelle kuolema ei ollut se ja sama. Hän oli innokas kuolemaan.
Hän olisi lähempänä Kristusta, jos hän kuolisi.
Hän kutsui itseään Kristuksen orjaksi.
"Hän osti minut. Olen Hänen orjansa."
Hän aloitti kirjeensä: "Paavali, apostoli, Kristuksen orja".
Antiikin maailmassa orjuus oli häpeällinen tila.
Orjalla ei ollut omaa aikaa, rahaa eikä omaisuutta.
Hän kuului toiselle.
Paavali kutsui itseään myös Kristuksen lähettilääksi.
Hänessä yhdistyivät ylhäinen ja alhainen asema.
Hän oli ylpeä suurlähettilään virasta ja orjan asemasta.
Teen tähän väliin sivuhuomautuksen.
Paavali puhui harvoin "Kristuksesta minussa".
Hän sanoi vain kerran tai kahdesti: "Kristus minussa".
Hän sanoi kymmeniä kertoja: "Minä olen Kristuksessa."
Jos puhumme niin paljon "Jeesuksesta minussa", -
kutistamme Hänet pikku-Jeesukseksi sydämiimme.
Vähäisempi on suuressa.
Pyhästä Hengestä Paavali sanoi lähes aina: "Pyhä Henki minussa".
Kristuksesta puhuessaan hän sanoi: "Minä olen Kristuksessa."
Eräs saksalaispastori kertoi kuuluneensa Hitler-Jugendiin.
Valatilaisuudessa upseeri oli kysynyt nimeä ja osoitetta.
Poika sanoi: "Asun Hampurissa."
Upseeri sanoi: "Väärin! Missä asut?" Poika vastasi: "Saksassa."
"Väärin! Missä asut?" - "Kolmannessa valtakunnassa."
"Väärin! Missä asut?" Poika sanoi: "En tiedä."
Upseeri sanoi: "Haluan vastaukseksi 'Asun Hitlerissä.'"
Saksalaispastori sanoi: "Myöhemmin aloin asua Kristuksessa."
Kyse oli täydestä omistautumisesta.
On parempi sanoa "Olen Kristuksessa" kuin "Kristus on minussa".
Hän on suurempi, ja me olemme Hänessä.
Kristuksessa olemme siunatut kaikella siunauksella.
Paavali oli mies Kristuksessa.
Se oli hänen osoitteensa, ilmastonsa ja elinympäristönsä.
Toinen suuri innoittaja hänen elämässään oli evankeliumi.
Hän oli valmis tekemään mitä tahansa sen eteen.
Siksi hän saattoi iloita jopa vankilasta.
Hän sanoi Filippiläiskirjeessä: -
"Minut on kahlittu roomalais- sotilaaseen 8 tuntia kerrallaan."
"Minulla on kolme seurakuntaa päivässä."
"Kristittyjä on jo keisarin huone- väessäkin. Sana ei ole kahlehdittu."
Kun hän oli vankilassa, jotkut anastivat hänen paikkansa -
ja ryhtyivät kilpailemaan häntä vastaan.
Filippiläiskirjeessä Paavali sanoo: -
"He saarnaavat kilpailu- mielessä ja kateuttaan."
"Halleluja! Ei sen väliä, kunhan evankeliumia saarnataan!"
Hän eli evankeliumille. Hän katsoi olevansa sen velkaa kaikille.
Se ei ollut hänelle velvollisuus vaan velka.
Jos keksisit parannuskeinon syöpään, miten suhtautuisit sairastaviin?
Olisit heille velkaa sen, että kertoisit sen heille.
Paavali sanoi olevansa velvoitettu -
kertomaan juutalaisille ja kreikkalaisille. "Olen sen velkaa."
Hän oli valmis kaikkeen sen takia. Siksi hän oli suurlähettiläs.
Hän oli valmis kertomaan kenelle tahansa missä tahansa, -
mitä Jumala oli tehnyt Kristuksessa.
Paavalin evankeliumi oli eskatologinen.
Se tulee kreikan sanasta eskatos, viimeiset asiat.
Se tarkoittaa tulevaisuutta.
Paavalin julistama evankeliumi käsitteli tulevaisuutta, -
joka oli vallannut nykyhetken.
Evankeliumi ei ole vain hyvä uutinen tätä elämää varten.
Se on hyvä uutinen tulevasta maailmasta, uudesta ruumiista -
ja Jeesuksen paluusta.
Tässä kuussa järjestetään seurakunnan johtajien konferenssi.
He kantavat huolta eskatologisen ulottuvuuden laiminlyömisestä.
Emme enää laula Jeesuksen paluusta tai taivaasta.
Olemme keskittyneet vain tähän elämään.
Evankeliumi on eskatologinen.
Se kertoo tulevasta Valtakunnasta ja Kuninkaasta.
Paavali näki evankeliumin tule- vaisuutena, joka on käsillä jo nyt.
Toiseksi Paavalin julistama evankeliumi oli eettinen.
Paavali ei ollut kiinnostunut sielujen pelastuksesta, -
jos se ei johtanut muutokseen elämässä.
Hänelle oli tärkeää elää evankeliumia todeksi päivittäin.
Kolmas sana on armo.
Paavali ei lakannut ihmettelemästä sitä, -
että Jeesus otti hänet omakseen, -
kun hän oli matkalla vangitsemaan kristittyjä, -
ja että se oli ollut täysin ansaitsematonta.
Jos hän olisi saanut ansionsa mukaan, hän olisi helvetissä.
Armo on ansaitsematon lahja. Paavali sanoo Roomalaiskirjeessä: -
"Kun olimme vielä vihollisia, Kristus kuoli puolestamme."
Se oli totisinta totta. Hän oli ollut vihollinen.
Hän taisteli Kristusta vastaan. Kristus otti hänet omakseen.
Armo saa aikaan kiitollisuutta.
Kiitollisuus vaikutti Paavalin työn taustalla.
Hän oli kiitollinen siitä, -
ettei hän saanutkaan ansionsa mukaan.
Näitä sanoja voisi keksiä muitakin. Koin, että nämä olivat tärkeimmät.
Kristus oli suurin. Hän oli Kristuksessa.
Hän halusi muidenkin kuulevan evankeliumin.
Jumalan armo ajoi häntä eteenpäin.
Tutkitaan kirjeitä. Hän on historian kuuluisin kirjeiden laatija.
Jos sinusta on kiva lukea kirjeitä, rakastat Uutta testamenttia.
Se on täynnä kirjeitä.
Juutalaiset kirjoittivat harvoin kirjeitä.
Siltä ajalta on säilynyt hyvin vähän kirjeitä.
Juutalaiset asuivat pienessä maassa eivätkä tarvinneet kirjeitä.
Se oli myös kallista puuhaa.
Rooman valtakunnassa oli postilaitos, -
mutta sitä saivat käyttää vain virkamiehet.
Tavallisella kansalla ei ollut asiaa postilaatikolle.
Kirjeen voi kirjoittaa, mutta piti itse löytää posteljooni.
Lähellä asuvien luona vierailtiin. Heille ei kirjoitettu kirjeitä.
Korkeintaan heille lähetettiin viesti ystävän välityksellä.
Israelissa kirjoitettiin hyvin vähän kirjeitä.
Rooman valtakunnassa virkamiehet ja rikkaan kirjoittelivat.
Yleistä postia ei ollut.
Piti olla painava syy, jos aikoi kirjoittaa kirjeen.
Postikortteja ei lähetelty.
Kirjeissä ruodittiin kriisejä tai isoja ongelmia.
Kaikki Paavalin kirjeet tulivat tällaiseen tilanteeseen.
Kirjeet olivat yleensä lyhyitä.
Tekstiä saattoi olla vain parikymmentä sanaa.
Joskus arkkeja yhdisteltiin kääröksi.
Paavalin kirjeet ovat pisimpiä siltä ajalta säilyneitä.
Keskimäärin niissä oli 1300 sanaa.
Kuvittele se kirjoitettuna käsin yhdelle paperiliuskalle.
Roomalaiskirjeessä on 7114 sanaa.
Se on pisin siihen aikaan kirjoitettu kirje.
Paavali antoi kaikkensa.
Hän noudatti samaa kaavaa kaikissa kirjeissään.
Paperi rullattiin kääröksi.
On järkevää, että lähettäjän nimi kirjoitettiin ensimmäisenä.
Miksi me kirjoitamme lähettäjän nimen loppuun?
Joskus saan 20-sivuisia kirjeitä. Lähettäjän nimi on lopussa.
On otettava esiin viimeinen sivu, jotta saa tietää lähettäjän.
Paavali kirjoitti alkuun: "Paavali, apostoli, Jeesuksen orja".
Toiseksi kirjoitettiin osoite. Posteljooni rullasi auki alkuosan.
Saattoi hän lukea koko kirjeenkin.
"Paavali, Efeson pyhille"
Seuraavaksi tuli tervehdys.
Tavallisesti kirjeissä oli tervehdys.
Sitä seurasivat toivotukset. Paavali muotoili ne rukouksiksi.
Hän ei toivottanut onnea. Hän rukoili eri asioita.
Seuraavaksi kirjoitettiin jotakin kaunista vastaanottajasta.
Paavali kirjoitti kauniita sanoja vastaanottajista, -
ja vasta sitten hän kävi käsiksi ongelmakohtiin.
Se ei ole huono malli meillekään.
Jos aikoo arvostella jotakuta, kannattaa ensin sanoa jotakin hyvää.
Ilmestyskirjan seitsemässä kirjeessä Aasian seurakunnille -
Jeesus noudatti samaa kaavaa. Hän kehui ja sitten kritisoi.
Se on kristillinen tapa.
Kun se on tehty, voi mennä asiaan.
Lopuksi tehdään yhteenveto asiasta yhdellä lauseella.
Loppuun kirjoitetaan lisää tervehdyksiä ja allekirjoitus.
Oli hyvin tavallista, ettei kirjeitä kirjoitettu itse.
Olette varmasti nähneet kuvia intialaisista kirjeenkirjoittajista.
Kreikassa tällaista henkilöä kutsuttiin kirjuriksi.
Paavali ei kirjoittanut kirjeitään. Hän saneli ne kirjurille.
Joskus se oli Silas, joskus joku muu.
Se tarkoittaa sitä, että kirjeet puhuttiin.
Uudesta testamentista suuri osa puhuttiin ennen kirjoittamista.
Voit kuvitella, miten Paavali harppoi edestakaisin ja saneli.
Se oli puhuttu sanoma. Tyyli oli hyvin keskusteleva.
Se ei ollut kirjallinen tyyli.
Anoppini kuoli tänä vuonna 98-vuotiaana.
Loppuun asti hänen kirjeensä olivat täynnä uutisia.
Hänellä oli ilmiömäinen muisti. Kun luki hänen kirjeitään, -
tuntui siltä kuin hän olisi vieressä kertomassa lastenlastenlapsistaan.
Näin Paavali kirjoitti. Hän puhui vastaanottajille.
Hän lähetti kirjeen siksi, ettei hän itse voinut olla paikalla.
Se oli sama kuin jos hän olisi ollut siellä, -
sillä hän puhui seurakunnalle.
Hän allekirjoitti kirjeensä lähes aina itse.
Paavalin silmissä oli jotakin vikaa.
Hän kirjoitti suurin kirjaimin. Galatalaiskirjeessä hän kirjoitti: -
"Näettekö, miten suurin kirjaimin kirjoitan omin käsin."
Hän alkoi tehdä näin, -
koska liikkeellä oli kirjeitä, jotka eivät olleet Paavalin kirjoittamia.
Tessalonikan seurakunnassa liikkui väärennös, -
joten Paavali allekirjoitti kirjeensä tarkkaan.
Hän kielsi uskomasta kirjeeseen, jota hän ei ollut allekirjoittanut.
Paavali kirjoitti kolmenlaisia kirjeitä.
Hän kirjoitti henkilökohtaiset kirjeet Filemonille, -
Timoteukselle ja Tiitukselle.
Oli tilannekohtaisia kirjeitä, -
joilla haluttiin oikaista tiettyä tilannetta seurakunnassa.
Seurakunnassa oli syntynyt tietty tilanne, joka haluttiin korjata.
Kolmanneksi tulivat yleiset kirjeet, -
joita saamme kymmenittäin jouluisin.
Niissä perhe kertoo, mitä on tapahtunut vuoden aikana.
Ne ovat uutiskirjeitä, jotka eivät erityisesti liity vastaanottajaan.
Ne eivät tule tiettyyn tilanteeseen. Ne sisältävät yleisiä uutisia.
Paavi kirjoittaa tällaisia kirjeitä.
Tapaatteko kirjoittaa joulukirjeitä, -
jotka tulostatte ja lähetätte kaikille?
Myös lähetystyöntekijät harrastavat uutiskirjeitä.
Paavali kirjoitti vain yhden yleisen kirjeen.
Se oli Efesolaiskirje.
Roomalaiskirje oli kirjoitettu tiettyä tilannetta varten.
Efesolaiskirje ei käsittele mitään paikallista ongelmaa.
Hän kertoo siinä yleisesti kristillisestä uskosta.
Meillä on suurimpia ongelmia -
tilannekohtaisten kirjeiden tulkitsemisessa ja soveltamisessa.
Ne ovat vain toinen puoli keskustelusta.
Oletteko koskaan olleet läsnä, kun joku puhuu puhelimessa?
Silloin kuulee vain hänen osuutensa keskustelusta.
Arvuuttelemme, mistä on kyse.
Hän sanoo puhelimeen: "Taidan kääntyä asianajajan puoleen."
Mitä kuvittelet toisen osapuolen sanoneen?
Onko tullut konkurssi? Onko hänet pidätetty? Onko naapuri katala?
Tai: "Hyvä, että olet toipunut."
Sitä miettii, onko toista osapuolta kohdannut järkytys, -
sairaus vai suru. Tilannekohtainen kirje on tällainen.
Se on kirjoitettu tiettyä tilannetta varten.
Joudumme arvaamaan, mihin tilanteeseen se on kirjoitettu.
Tässä on eräs yksipuolinen puhelinkeskustelu.
Arvatkaa, mistä on kyse. "Haloo! Joko se tapahtui?"
"Onneksi olkoon! Paljonko se painaa?"
"Minkä värinen se on? Älä päästä vaimoasi käsiksi siihen."
"Se varmasti syö paljon. Se on verrattain nopea."
"Muista, että maaperä on savea. Taidan itsekin hankkia samanlaisen."
Mikä se oli?
Traktori. Kuinka moni arvasi?
Kuinka moni luuli sitä aluksi vauvaksi?
Kun lukee kirjettä, lukee tällaista keskustelua.
Vastaanottajan osuutta joutuu koko ajan rakentamaan uusiksi.
Se vaatii salapoliisityötä ja rivien välistä lukemista.
Se on hauskaa puuhaa.
Paavali kirjoitti kaksi kirjettä tessalonikalaisille.
Toinen on lämmin, toinen viileä. Miksi?
Miksi sävy muuttui? Se on eräänlainen johtolanka.
Siksi Raamatun kirjoja kannattaa lukea kokonaisina kirjoina.
Niistä ei saa täyttä käsitystä, ellei niitä lue kokonaan.
On olemassa myös kulttuurienvälinen kuilu.
Meitä erottavat 3000 kilometriä ja 2000 vuotta.
Se vaatii hieman ymmärrystä. Täytyy ensin löytää periaatteet -
ja soveltaa niitä tähän päivään.
Korinttolaiskirjeen yhteydessä puhutaan naisista ja hatuista.
Miten sitä sovelletaan tähän päivään?
En näe hatun hattua täällä.
Meidän täytyy selvittää periaate ja soveltaa sitä.
Sanon vielä kaksi asiaa Paavalista ja hänen kirjeistään.
Onneksi Uuden testamentin seura- kunnat eivät olleet täydellisiä.
Jos niillä ei olisi ollut ongelmia, -
meillä ei olisi ainoatakaan Paavalin kirjettä.
Vain koska Korinton seurakunta oli niin karismaattinen ja lihallinen, -
meillä on 1. Kor. 13:n kuvaus rakkaudesta
Meillä ei olisi sitä, elleivät he olisi kaikki puhuneet kielillä.
Ongelmien takia Paavalin piti kirjoittaa UT:sta kolmasosa.
Kiitos Jumalalle, etteivät UT:n seurakunnat olleet täydellisiä.
Mikään muu uskonto ei käytä kirjeitä -
jumalallisen ilmestyksen välittäjinä.
Miksi Jeesuksen Jumala ja Isä valitsi kirjeet Kirjoituksiksi?
On ennenkuulumatonta, -
että henkilökohtaiset kirjeet muodostavat Jumalan Sanan.
Pidämme Raamatun kirjeitä itsestäänselvyyksinä.
Miksi Jumala halusi ilmoittaa meille Sanansa kirjeiden kautta?
Kun Paavali laati kirjeet, hän ei aavistanut kirjoittavansa Raamattua.
Jo Uuden testamentin lopussa 2. Pietarin kirjeessä -
Paavalin kirjeisiin viitataan Kirjoituksina.
Paavali ei aavistanut sitä. Hän kirjoitti tarpeeseen.
Uskon, että Jumalalla oli kaksi syytä.
Ensinnäkin se tekee Jumalan Sanasta henkilökohtaisen.
Kirjeet ovat henkilökohtaisia. Niissä on vastaanottajan osoite.
Jumalan sana on osoitettu meille.
Kirje välittää henkilökohtaisen sanoman.
Kirjeet voivat olla henkilö- kohtaisia ja tunteellisia.
Jumala puhuu meille Paavalin kirjeiden kautta, -
koska ne ovat niin henkilökohtaisia.
Uskontomme säilyy henkilökohtaisena Paavalin kirjeiden lähellä.
Toiseksi Jumalan Sana on käytännöllinen.
Kirjeet koskevat aina käytännöllisiä asioita, tosielämän tilanteita, -
avioliittoa, orjuutta, lapsia, kotia ja päivittäisiä askareita.
Jumala halusi antaa Sanansa -
käytännöllisessä ja henkilö- kohtaisessa muodossa, -
ettemme eksyisi filosofiaan ja akateemisiin teologioihin.
On liikaa akateemisia älykköjä, jotka tutkivat kristinuskoa -
ja keskustelevat luentosaleissa kristillisyydestä.
Durhamin piispan oudot käsitykset tulevat luentosaleista.
Jumala ei antanut meille Sanaansa luentoina vaan kirjeinä.
Eikö olekin hyvä juttu? Tajusin tämän vasta eilen.
Raamatun tutkimisen ilo on se, -
että jatkuvasti näkee uusia ja tuoreita asioita.
Kiitän Jumalaa siitä, että Hän antoi meille kirjeet -
osoittamaan Hänen totuuttaan.
Kirjeessä totuudesta tulee henkilökohtainen ja käytännöllinen.
Uskon pitää olla henkilökohtainen ja käytännöllinen.
Uudessa testamentissa ei ole Paavalin luentoja vaan kirjeitä.
Ensi kerralla alamme tutkia niitä.
Pawsonin opetuslevyjä ja kirjoja voi tilata TV7:n verkkokaupasta: www.tv7.fi/kauppa tai kauppa@tv7.fi
Suomennos: TV7