NYA TESTAMENTET ÖPPNAS
PAULUS OCH HANS BREV
I de följande avsnitten ska vi fördjupa oss i Paulus brev.
Först ska vi lära känna Paulus som person -
och sedan se hur breven kom till och hur det lönar sig att läsa dem.
Man vet mer om Paulus än om någon av de andra apostlarna.
En tredjedel av Nya Testamentet har skrivits av honom eller om honom.
Apostlagärningarna och Paulus brev tillsammans är mer än en tredjedel.
Det är väl bara Jesus som har påverkat kyrkohistorien mer än han.
Han har påverkat Europas historia mer än någon annan man.
Vem var han alltså?
Jag vill först tala om Paulus före sin omvändelse, -
under den och efter den.
Den tredje perioden i hans liv är längst och mest inspirerande.
Paulus föddes i Tarsus i nuvarande sydöstra Turkiet, -
vid Medelhavets nordöstra hörn.
I Tarsus fanns den tidens tredje mest kända universitet.
Aten var nummer ett, precis som Cambridge, mitt universitet.
Alexandria var nummer två, liksom Oxford.
Tarsus var Durham, det tredje. Så här har det sagts mig.
Tarsus var den tredje mest berömda universitetsstaden vid Medelhavet.
Paulus uppfostrades med tre unika influenser i sitt liv.
För det första, hans föräldrar var judar.
Paulus var stolt över att höra till Guds utvalda folk.
Han fostrades till att tro på Jahve, Israels Gud.
Gud hade första platsen i hans liv ända sedan barn, -
fast han trodde att han tjänade Gud när han förföljde de kristna.
Han tillhörde Benjamins stam.
Den höll på att dö ut i Domarboken, men klarade sig.
Israels första kung, Saul, var från Benjamins stam.
Den här lilla pojken fick namn efter Israels första kung.
Han var från samma stam, så han fick namnet Saul.
Senare gav han sig själv det latinska namnet Paulus, -
som betyder "liten". Antagligen var han en liten man.
Under uppväxtåren flyttade familjen av allt att döma till Galileen.
Därifrån skickade familjen honom till Jerusalem för att studera -
under den kända, liberala professorn Gamaliel.
Gamaliel nämns bara en gång i Nya Testamentet.
På frågan hur han ställer sig till de kristna svarade han: -
Låt oss vänta och se. Är detta från Gud, kommer det att bestå.
Sedan hör vi inget mer om Gamaliel.
Han var en liberal, vidsynt och tolerant man.
Hans elev Saul var hans totala motsats.
Han sade: "De kristna är farliga.
Jag ska strida emot dem hårt."
Gud kan göra mycket mer med en motståndare än med en likgiltig man.
För många år sedan talade jag till en ungdomsklubb med 30 ungdomar.
Min fru frågade hur det gick. Jag svarade: "Det finns hopp för två."
Jag sade: "Två lyssnade på mig med tårar av ilska i ögonen.
De övriga satt bara tyst." De två döptes inom ett halvår.
Fiendskap är till större nytta än likgiltighet.
Gud kunde göra mycket mer med Saul än med hans lärare Gamaliel.
Gamaliel var likgiltig. Saul ville kämpa emot.
Han röstade för den första martyrens död.
I omröstningen röstade Saul för att Stefanus skulle dödas.
Han höll reda på mantlarna -
till dem som dödade den första person som dog för Jesu skull.
Efter detta sparkade han mot udden.
Hans samvete gav honom ingen ro. Stefanus dog med strålande ansikte.
Han sade: "Jag kan se Jesus där uppe.
I dina händer överlämnar jag min ande."
Saul glömde inte detta.
Han började som en antikristlig missionär.
Han var villig att jobba som missionär mot de kristna -
och också att lämna sitt eget land för att förfölja kristna.
Han var en missionär redan före sin omvändelse, men på fel sida.
Detta var en del av hans bakgrund.
Den andra starka faktorn i Paulus liv var det grekiska språket.
I Tarsus talade man grekiska, den tidens gemensamma språk.
Det var som swahili på Afrikas östkust.
Man förstod grekiska överallt, och det blev Paulus predikospråk.
Den tredje inflytelserika faktorn i hans liv var romersk lag.
Hans far hade av allt att döma fått en romersk hedersbetygelse.
Han blev romersk medborgare.
Möjligen för att han tillverkade tält för romerska soldater.
Tältmakeri var familjens yrke. Saul började med det som 12-åring.
Han försörjde sig som tältmakare.
Saul blev också romersk medborgare liksom sin far.
Det gav honom privilegier som han också utnyttjade.
När han vädjade till kejsaren vid slutet av sitt liv, -
hänvisade han till denna rätt.
Han blev inte korsfäst som Jesus och Petrus.
Han blev halshuggen. Det var en romersk medborgares privilegium.
Det gick snabbt. Korsfästelse är ett långsamt sätt att dö -
och alltför förödmjukande för en romersk medborgare.
Det romerska medborgarskapet var till stor nytta för honom.
Vilken brittisk medborgare som helst kan vädja till Överhuset.
Saul kunde vädja direkt till kejsaren.
Denna unika kombination av judiskt, grekiskt och romerskt inflytande -
gjorde Paulus till en idealisk missionär bland hedningarna.
Gud förbereder oss för tjänst -
redan innan vi kommer till tro på Jesus.
Han såg Saul redan i moderlivet.
Först behövde Saul lämna sin kristendomsfientlighet.
Det behövs bara en sak för att en jude ska bli kristen.
Egentligen bör man inte kalla en jude för kristen.
Ordet "'kristen" kommer från det hedniska Antiokia.
Judar blir hela eller fulla judar.
Det behövs bara en sak för att en jude ska tro på Jesus -
att veta att Jesus lever. Det är allt som behövs.
En judinna i Oxford frågade mig: -
"Menar ni, att Jesus från Nasaret lever ännu?
Om det är sant, måste han vara vår Messias.
Hur kan jag få reda på, om Han lever?"
"Prova att tala med Honom." Det gjorde hon, och fick klarhet.
Inom tio minuter undervisade hon mig redan om Bibeln.
Hon visste allt det andra, utom att Jesus från Nasaret är Messias.
Det öppnade hela Bibeln för henne. Där och då kunde hon undervisa mig.
Så ska hela Israel omvända sig en dag.
Det som hände Paulus på vägen till Damaskus -
ska en gång hända hela det judiska folket.
De ska se upp till Honom de genomborrat och inse sitt misstag.
Den första bilden är tagen på Golanhöjderna.
Det var där det hände, nära den lilla staden Kuneitra.
Genast när denna mest judiska av judar -
och hebreiska av hebréer steg på hednisk mark, -
mötte Jesus av Nasaret honom och sade: -
"Jag ska sända dig till hedningarna."
Hans omvändelse skedde utanför judisk mark, -
vid Golanhöjderna.
Det var vid foten av berget där Jesus blev förhärligad.
Den här gången sken Jesus ännu starkare.
Han såg en Jesus som redan stigit upp till himlen -
och fått tillbaka den härlighet Han en gång haft.
När Han steg upp till himlen, fick Han tillbaka all sin härlighet.
Den härligheten gör en blind.
Om vi såg Jesu härlighet nu, skulle vi också bli blinda.
De här lamporna är starka nog.
Petrus, Jakob och Johannes såg Jesu härlighet som människa, -
inte den härlighet Han fick sedan Han stigit upp till himlen.
Ljuset var starkare än solen. Saul blev blind.
Han omvände sig och kom till tro. Det tog tre dagar för honom.
Det blev färdigt när den gode Ananias kom och bad med honom.
Gud hade sagt till honom: "Gå och be med Saul."
"Han är ju här för att döda oss!" Men Ananias fick svälja sin stolthet.
Han sade till Saul: "Jag kom för att du ska bli helad, få din syn, -
och bli döpt i vatten och fyllas med den helige Ande."
Jag redogör närmare för detta i min bok om en sund kristen födelse.
Att bli född på nytt omfattade att göra bättring, komma till tro, -
bli döpt och fylld av Anden. För Paulus var detta en helhet.
Han ville se samma helhet hos var och en som omvände sig, -
som framgår av Apg 19.
Det var hans normala pånyttfödelse. Han var nu redo för tjänst.
Han inledde ändå inte missionsarbetet genast.
Men predika gjorde han. Det väckte fientliga reaktioner.
Oftast var det judar som blev arga, aldrig romare.
Han måste sänkas ner i en korg utmed stadsmuren.
Vi vill gärna börja med allt genast.
Genast vi hört en kallelse vill vi lämna allt och börja på.
Det gick åtminstone 13 år, innan Paulus började i sin kallelse.
Problemet är att vi har bråttom, men inte Gud.
Som en amerikansk predikant, Phillips Brooks, sade.
Han for till Arabien för tre år och tänkte över sin teologi.
Han gick inte på universitet eller bibelskola.
Han tillbringade tid ensam med Herren.
Han var den sista som såg den uppståndne Herren.
Han sade sig vara den sista, den trettonde aposteln.
En del menar att borde ha varit den tolfte aposteln, -
men Paulus räknade sig inte höra till dem.
Han underströk ändå att han var en speciell apostel.
"Har jag inte sett honom? Har han inte kallat mig?"
Så han är den sortens apostel som kan ge oss Skrifterna.
Han tänkte igenom saker och ting under tre år i Arabien.
Jesus hade frågat honom: "Varför förföljer du mig?"
Saul kunde ha sagt: "Jag förföljer inte dig, utan de kristna."
Han sade inte det, för han insåg, -
att vad helst du gör mot kristna, gör du mot Kristus.
Från det föddes hans teologi om församlingen som Kristi kropp.
Han insåg att det du gör för en av de minsta, det gör du för Honom.
Kristna är bokstavligen Hans kropp på jorden.
Hans teologi växte utifrån detta möte på vägen till Damaskus.
Allt utgår från det och hans tänkande under tre år i Arabien.
Sedan for han till Jerusalem och hamnade i svårigheter där.
De trodde inte att hans omvändelse var äkta.
Tänk om någon som fängslat dina familjemedlemmar -
kom till kyrkan följande söndag. Du skulle också vara försiktig.
Barnabas, vars namn betyder "uppmuntrans son", -
presenterade Saul för den kristna församlingen i Jerusalem.
Jerusalems judar blev arga. De såg honom som en förrädare.
Han hade varit en av deras bästa rabbin.
Han skickades tillbaka till Tarsus för tio år.
Det här missar vi ofta. Vi tror han inledde missionsarbetet genast.
Nej. Han var tre år i Arabien och tänkte igenom allt, och -
tio år i sin hemstad och väntade på att kallelsen skulle bekräftas.
Det är då Barnabas dyker upp igen.
Det här är vägen till Damaskus. Det här är Raka gatan i Damaskus.
Där döptes Paulus i vatten och i den helige Ande.
Gatan finns där ännu idag. Den går rakt genom Damaskus.
Den här staden känner ni knappast igen. Man ser sällan bilder av den.
Det är en stor stad i Syrien. Den heter Antiokia.
Staden omnämns ganska ofta i Nya Testamentet.
Det var en viktig stad i Paulus liv.
Det var hit den förlorade sonen for för att spendera sina pengar.
Under evangeliernas tid fanns det bara ett avlägset land, Antiokia, -
den gamla världens Paris, Bangkok eller Amsterdam.
Om man ville slå sig lös var Antiokia rätta stället.
Där var nattlivet livligt.
Där slutade den förlorade sonen bland svinen.
När man ser på kartan är detta den enda möjliga platsen.
Det var en dålig, syndig plats.
Där föddes den första kristna hednaförsamlingen.
Barnabas hörde dit. Där uppstod namnet "kristen".
Barnabas tog Saul med sig till hednaförsamlingen i Antiokia.
Den mest judiska av judar måste nu leva som en hedning.
Han sade: "För judar är jag som en jude, för hedningar som en hedning.
Jag lever på vilket sätt som helst, för att frälsa några."
En flexibilitet som många av oss saknar, men som behövs.
I denna hednaförsamling i Antiokia var fem personer samlade till bön, -
ett par lärare och ett par, tre profeter.
När de tjänade Gud, kom profetian: "Tiden är inne.
Avskilj Saul och Barnabas till den uppgift jag har kallat dem till."
Saul fick sin kallelse på två sätt: vid sin omvändelse -
och senare bekräftades den i församlingen genom en profetia.
Många kristna anser att Herrens kallelse räcker.
Jag tror att de borde vänta tills församlingen bekräftar kallelsen.
Då får man en dubbel kallelse, både via huvudet och kroppen.
När det blir tungt framöver, håller den dubbla kallelsen dig igång.
Barnabas och Saul gjorde sitt första uppdrag tillsammans.
Men de hade först varit diakoner, kassörer, tillsammans.
Deras första gemensamma uppdrag i församlingen i Antiokia -
var att föra nödhjälp till Jerusalem.
Församlingen i Antiokia gjorde en insamling.
Saul och Barnabas utsågs att ta hand om pengarna.
Saul var kallad till hednavärlden, men får jobbet som kassör.
Men de gjorde det. Det var deras första gemensamma projekt.
Vi vill gärna göra de stora jobben genast.
Saul och Barnabas var villiga att göra det lilla först.
Sedan sändes de ut. Antiokia understödde dem inte ekonomiskt.
Vi ser hur de försörjer sig senare.
Jag är säker på att om du alls var som jag i skolan, -
så ritade du Paulus missionsresor tills du kunde dem i sömnen.
Mitt sämsta skolämne var bibel- kunskap. Det finns hopp för alla!
Som för Georg Bernard Shaw började min utbildning, när skolan slutade.
De här ritade jag. Så mycket annat minns jag inte.
Här är Antiokia -
och här är Jerusalem.
Ringarna på vattnet hade nått Antiokia, -
som nu blev epicentrum. Härifrån spreds ringarna ända till Rom.
Paulus första plan -
var att evangelisera det nordöstra hörnet av Medelhavet -
ända till rikets huvudstad.
Han reste med Barnabas till Cypern och därifrån till kontinenten.
De planterade församlingar i Antiokia, Lystra och Derbe.
Sedan återvände de till sin hemmabas och rapporterade.
Sedan utökades området. De flesta av Paulus brev -
är skrivna till församlingar runt Egeiska havet.
På sin tredje resa lider han skeppsbrott på Malta.
Han anländer till Rom som fånge.
Han planterade gemenskaper av troende i nyckelstäder -
och reste vidare.
Ibland stannade han i tre veckor, i Korint i ett och ett halvt år.
Ibland blev han bortkörd, ibland for han på eget initiativ.
Han lämnade en församling efter sig som evangeliserade hela trakten.
Han valde ut nyckelstaden i en region -
och grundade en församling där. Församlingen fortsatte evangelisera.
Han försökte inte göra allt själv. Han planterade en församling -
och lämnade den att evangelisera regionen.
Som den verkliga apostel han var, sökte han alltid efter nya områden.
Han säger i Romarbrevet: -
"Jag har satt en ära i att inte arbeta där andra redan varit."
Han sökte sig vidare och for över sundet.
Evangeliet kom till Europa och förändrade hela världsdelen.
Han mötte oerhörda faror.
Han led skeppsbrott tre gånger. Bara ett är beskrivet i Bibeln.
Han gisslades och stenades. Han lämnades att dö.
Han mindes de faror han mött, hunger och nattvak.
Förutom detta hade han omsorgen om församlingarna.
De var liksom hans största börda.
Skeppsbrott, gisselslag var inget mot omsorgen om församlingarna!
Omsorg om en församling kan ta ner vem som helst.
Ibland är det lättare att möta ett lejon än en diakon.
Paulus följde sedan upp sitt arbete.
Han höll inte bara mötesserier och skyndade sig vidare.
Han fortsatte byggnadsarbetet för att stärka församlingarna.
Han följde med situationen genom besök i församlingarna.
Han kom tillbaka till Mindre Asien på nytt efter ett år.
Han utsåg äldste i församlingarna.
Apostelns arbete var gjort när man utsett lokala äldste.
Han skrev till Titus: "Jag lämnade dig kvar på Kreta -
för att ordna det som ännu återstår och insätta äldste."
Det var inte lätt att föra en församling till den punkten.
Ständiga återbesök hade hindrat honom att komma vidare.
Hans mål var att evangelisera hela norra Medelhavskusten -
ända till Spanien.
Därför kunde han inte ständigt återbesöka församlingarna.
Ett annat sätt att sköta uppföljningen var att skriva brev.
Därför finns Paulus brev med i Nya Testamentet.
En hurdan man var Paulus?
Han hamnade i Rom som fånge i väntan på rättegång.
Läkaren Lukas skrev hans försvarstal -
Lukasevangeliet och Apostlagärningarna.
Paulus frigavs. Enligt traditionen besökte han Spanien.
Han återbesökte Mindre Asien och reste till Kreta, Nikapolis -
och andra nya platser.
Sedan förråddes han av en smed vid namn Alexander.
Han arresterades för andra gången under Neros regering.
Han hann inte ta med sig sina böcker och sin mantel.
I ett av pastoralbreven -
ber han Timoteus sända manteln och böckerna som han lämnat efter sig.
Hur såg han ut?
Den beskrivning vi har är inte särskilt smickrande.
Han var kort. "Paulus" betyder liten.
Han var hjulbent, kroknäst och skallig.
Hans ögonbryn var sammanväxta i mitten.
Hans ögon var speciella och händerna grova.
Tänk dig en församling som skulle överväga Paulus som pastor.
Den får höra att han har ett speciellt utseende, -
inte trivs länge på samma ställe, -
ofta gör människor arga, har varit i trubbel med myndigheterna, -
suttit av en fängelsedom, är en dogmatisk predikant, -
är ogift, gör campingtillbehör, förorsakar splittring, -
och talar i tungor.
Tänk dig en församling som läser en sådan meritförteckning.
Gud väljer arbetare på andra grunder än människor.
Israels folk valde Saul för att han var så stilig.
Gud valde David.
Gud gjorde den specielle Paulus till den största missionären någonsin.
Han har haft ett enormt inflytande på vår historia.
Gud väljer på andra grunder än människor.
Paulus var hängiven, nitälskande.
Han var målmedveten och koncentrerad.
"Ett gör jag..."
Han var inte gift. Han uppmuntrade andra att förbli ogifta.
Det hjälpte honom att ge sig helt för sin kallelse.
Han hade ett otroligt mod. Han kunde behärska sin vrede.
Några av breven är brännande heta.
De är brinnande.
Det harmar mig om man läser dem utan känsla i kyrkan.
De är fulla av glödande känsla.
Vissa är rent svavelosande.
Min parafras av Galaterbrevet visar -
hur rakt på sak han kunde vara.
Han var också en medkännande och ömsint, tårfylld man.
Paulus litade ändå inte på mänskliga egenskaper.
Hans framgång beror främst på tre saker.
Jag skrev ner dem igår. De är alltså pinfärska.
Jag tänkte på vad som gjorde Paulus till den han var.
Jag skrev ner tre ord: Kristus, evangeliet och nåd.
Han levde för Kristus. Det är utom allt tvivel.
Han sade: "För mig är livet Kristus."
Han var full av Jesus från den dag han mötte Honom.
Därför kunde han säga: "För mig är döden en vinning.
Jag längtar efter att bryta upp och vara hos Kristus."
Han sade inte: "Dör jag, så dör jag." Han var ivrig att dö.
Han skulle vara närmare Kristus, om han dog.
Han kallade sig Kristi slav.
"Han köpte mig. Jag är hans slav."
Han inledde ofta sina brev: "Paulus, apostel, Jesu slav."
I antikens värld var det en skam att vara slav.
Slaven hade ingen egen tid, inga egna pengar eller ägodelar.
En slav hörde till andra.
Paulus kallade sig också Kristi ambassadör.
I honom samsades både en hög och en låg social position.
Han var stolt över ambassadörens ämbete och slavens plats.
Här sticker jag in en sidokommentar.
Paulus talar sällan om "Kristus i mig".
Bara en eller två gånger säger han "Kristus i mig".
Men tiotals gånger säger han "Jag är i Kristus".
Om vi talar mycket om "Jesus i mig", -
krymper vi ner Honom till en mini-Jesus i våra hjärtan.
Den mindre är i den större.
Om den Helige Ande sade Paulus nästan alltid "Anden i mig".
När han talade om Kristus, sade han "Jag är i Kristus".
En tysk pastor berättade att han hört till Hitler-Jugend.
När han svors in hade officeren frågat efter namn och adress.
Pojken svarade: "Jag bor i Hamburg."
Officeren sade: "Fel. Var bor du?" Pojken svarade: "I Tyskland."
"Fel. Var bor du?" "I Tredje riket."
"Fel. Var bor du?" Pojken sade: "Jag vet inte."
Officeren sade: "Svaret jag vill ha är: 'Jag bor i Hitler'".
Den tyska pastorn sade: "Senare började jag bo i Kristus."
Det var fråga om helöverlåtelse.
Det är bättre att säga "Jag är i Kristus" än "Kristus är i mig".
Han är större, och vi är i Honom.
I Kristus är vi välsignade med alla välsignelser.
Paulus var en man i Kristus.
Det var hans adress, hans klimat och livsmiljö.
Den andra stora inspirationen i hans liv var evangeliet.
Han var redo att göra vad som helst för det.
Därför kunde han glädja sig till och med i fängelset.
Han sade i Filipperbrevet: -
"Jag är fastkedjad vid en romersk soldat 8 timmar i sträck.
Jag har alltså tre fängslade församlingar om dagen.
Det finns kristna bland kejsarens tjänare. Ordet bär inte bojor."
När han var i fängelse tog några hans plats -
och började konkurrera med honom.
I Filipperbrevet säger Paulus: -
"De predikar av avundsjuka och söker strid.
Halleluja! Evangeliet blir ändå predikat!"
Han levde för evangeliet. Han såg sig i skuld till alla för det.
Det var inte en plikt för honom, utan en skuld.
Om du uppfann bot mot cancer, hur skulle du ställa dig till de sjuka?
Du skulle vara skyldig att berätta det för dem.
Paulus sade sig vara skyldig -
att berätta för judar och greker. "Det är min skyldighet."
Han var redo att göra allt för det. Därför var han ambassadör.
Han var redo att berätta för vem som helst, var som helst -
vad Gud gjort i Kristus.
Paulus evangelium var eskatologiskt.
Det kommer från grekiskans eskatos, de sista tingen.
Det betyder framtiden.
Det evangelium Paulus predikade handlade om framtiden -
som redan invaderat nutiden.
Evangelium är inte bara goda nyheter om det här livet.
Det är goda nyheter om en värld som kommer, om nya kroppar -
och om Jesus som kommer tillbaka.
Denna månad ordnas en konferens för 60 församlingsledare som -
anser att den eskatologiska dimensionen tappats bort.
Vi sjunger inte längre om Jesu återkomst eller om himlen.
Vi satsar bara på livet här och nu.
Evangeliet är eskatologiskt.
Det berättar om Riket och Kungen som ska komma.
Paulus såg evangeliet som en framtid som är tillgänglig redan nu.
För det andra, Paulus evangelium var etiskt.
Paulus var inte intresserad av själarnas frälsning -
om det inte också ledde till förändring i livet.
För honom var det viktigt att leva ut evangeliet varje dag.
Det tredje ordet är nåd.
Paulus slutade aldrig att förundras över -
att Jesus tog emot honom som sin, -
när han var på väg för att fängsla kristna, -
och att Han gjorde det helt oförtjänt.
Om han fått vad han förtjänat, skulle han vara i helvetet.
Nåd är en oförtjänt gåva. Paulus säger i Romarbrevet: -
"När vi ännu var fiender, dog Kristus för oss."
Det var så sant i hans liv. Han var en fiende.
Han stred mot Kristus. Kristus tog emot honom som sin.
Nåd föder tacksamhet.
Tacksamhet var ett starkt motiv i det Paulus gjorde.
Han var så tacksam -
att han inte fick det han förtjänade.
Man kunde nämna fler ord, men jag tyckte dessa var de viktigaste.
Kristus var störst. Han var i Kristus.
Evangeliet var det han helst ville dela med sig av.
Guds nåd motiverade honom.
Låt oss studera breven. Han är historiens mest kända brevskrivare.
Om du tycker om att läsa andras brev, älskar du Nya Testamentet.
Det är fullt av brev till andra.
Judar skrev sällan brev.
Det finns ytterst få brev bevarade från den tiden.
Judarna bodde i ett litet land och behövde inte skriva brev.
Det var också dyrt.
Romarriket hade ett postverk, -
men det var bara tjänstemännen som fick använda det.
Vanligt folk kunde inte skicka post.
Man kunde skriva brev, men man behövde själv hitta en postiljon.
Man besökte dem som bodde nära. Man skrev inte brev till dem.
På sin höjd skickade man bud med en vän.
I Israel skrev man mycket få brev.
I Romarriket var det tjänstemännen och de rika som skrev.
Det fanns ingen allmän post.
Det behövdes alltså vägande skäl för att skriva ett brev.
Man skickade inte vykort.
Brev skrev man om kriser eller stora problem.
Alla Paulus brev skrevs för den sortens situationer.
Breven var i allmänhet korta.
De kunde innehålla en text på bara tjugo ord.
Ibland förenade man ark till skriftrullar.
Paulus brev är bland de längsta som finns bevarade från den tiden.
I medeltal hade de 1300 ord.
Tänk dig dem skrivna för hand på ett ark papper.
Romarbrevet innehåller 7114 ord.
Det är det längsta brevet någonsin från den tiden.
Paulus gav sig själv i sina brev.
Han följde samma mönster i alla brev.
Pappret rullades ihop.
Det var praktiskt att avsändarens namn stod först.
Varför skriver vi avsändarens namn på slutet?
Ibland får jag 20-sidiga brev. Avsändarens namn står sist.
Då måste man söka fram den sista sidan för att få veta avsändaren.
Paulus skrev i början: "Paulus, apostel, Jesu slav."
För det andra skrev man adressen. Postiljonen rullade upp början.
Han kunde också läsa hela brevet.
"Paulus, till de heliga i Efesus."
Sedan följde en hälsning.
Som i vanliga brev, som oftast började med en hälsning.
Sedan följde goda önskningar. Paulus lät dem ofta bli böner.
Han önskade inte bara lycka. Han bad om olika saker för dem.
Därnäst skrev man något vackert om mottagaren.
Paulus skrev vackra ord om dem som fick breven.
Först sedan tog han itu med problemen.
Det är ingen dålig modell.
Om du har kritik mot någon, lönar det sig att börja med något bra.
I Uppenbarelsebokens sju brev till församlingarna i Asien -
följer Jesus samma modell. Uppmuntran först, sedan kritik.
Det är det kristna sättet.
Efter det kan man gå in på ärendet.
Till slut gör man ett sammandrag i en mening.
Till slut skriver man fler hälsningar och underskriften.
Det var mycket vanligt att man inte skrev breven själv.
Ni har säkert sett bilder på indiska brevskrivare.
I Grekland kallade man dessa amanuenser.
Paulus skrev inte sina brev själv. Han dikterade dem för en skrivare.
Ibland var det Silas, ibland någon annan.
Det betyder att breven var talade.
Det mesta av Nya Testamentet talades innan det skrevs.
Du kan tänka dig hur Paulus går fram och tillbaka och dikterar.
Det var ett talat budskap. Det var som ett samtal.
Stilen var inte litterär.
Min svärmor dog i år. Hon blev 98 år gammal.
Ända till slutet var hennes brev fulla med nyheter.
Hon hade ett fenomenalt minne. När man läste hennes brev, -
var det som om hon stod där och berättade om barnbarnsbarnen.
Så skrev Paulus. Han talade till mottagarna.
Han skickade breven för att han inte kunde komma själv.
Det var ändå som om han var där.
Han talade till församlingen.
Han undertecknade nästan alltid sina brev själv.
Paulus hade något fel på sina ögon.
Han skrev med stora bokstäver. I Galaterbrevet skriver han: -
"Se här med vilka stora bokstäver jag skriver till er med egen hand."
Han började göra så, -
därför att det fanns brev i omlopp som han inte skrivit.
Församlingen i Tessalonika hade fått en förfalskning, -
så Paulus skrev under sina brev noga.
Han förbjöd dem att tro på brev som han inte skrivit under.
Paulus skrev tre slags brev.
Han skrev personliga brev till Filemon, Timoteus och Titus.
Han skrev brev om situationer, -
där han ville rätta till vissa saker i församlingen.
Det var situationer i församlingen som man ville rätta till.
De tredje var allmänna brev, -
som vi kan få dussintals av vid jul.
Sådana där en familj berättar vad som har hänt under året.
De är cirkulärbrev som inte anknyter särskilt till mottagaren.
De gäller inte något hos läsaren. De innehåller allmänna nyheter.
Påven skriver sådana brev.
Brukar ni skriva julbrev, -
som ni kopierar och sänder till alla?
Missionärer brukar skriva sådana nyhetsbrev.
Paulus skrev bara ett allmänt brev.
Det är Efesierbrevet.
Romarbrevet var skrivet för en viss situation.
Efesierbrevet handlar inte om något lokalt problem.
Det är ett allmänt brev om den kristna tron.
Det är med situationsbreven -
som vi har mest problem, med tolkningen och tillämpningen.
De innehåller bara den ena sidan av samtalet.
Har ni någon gång varit med när någon talar i telefon?
Man hör bara den personens andel av samtalet.
Vi får gissa vad det handlar om.
Han säger i telefon: "Jag skulle tala med en advokat om det!"
Vad tror du att den andra sagt?
Har det blivit konkurs? Har han arresterats? Är grannen opålitligt?
Eller: "Bra att du har repat dig."
Man undrar om den andra råkat ut för en chock, -
en sjukdom eller en sorg. Ett situationsbrev är sådant.
Det är skrivet i en viss situation.
Vi måste gissa vad situationen gäller.
Här är ett ensidigt telefonsamtal.
Gissa vad det gäller. "Hallå! Har det redan kommit?
Grattis! Vad väger den?
Vilken färg har den? Låt inte din fru få tag i den.
Den dricker nog mycket. Den rör sig ganska snabbt.
Kom ihåg att jordmånen är lera. Jag tror jag skaffar en likadan."
Vad gäller det?
En traktor. Hur många gissade det?
Hur många trodde först att det gällde en baby?
När man läser ett brev av Paulus, läser man ett sådant samtal.
Mottagarens andel måste man hela tiden gissa sig till.
Det kräver detektivarbete och förmåga att läsa mellan raderna.
Det är roligt. Man lär sig mycket.
Paulus skrev två brev till Tessalonika.
Det ena var ett varmt brev, det andra svalt. Varför?
Varför bytte han ton? Det ger en ledtråd.
Därför lönar det sig att läsa Bibelns böcker i sin helhet.
Man får inte hela bilden av dem, om man inte läser dem i sin helhet.
Det finns också kulturella klyftor.
Vi skiljs åt av 3000 km och 2000 år.
Det kräver lite förståelse. Man behöver hitta principerna -
och tillämpa dem i nuet.
I Korintierbrevet talar man om kvinnor och hattar.
Hur ska det tillämpas idag?
Jag ser inte en endaste hatt här.
Vi behöver få tag i principen och tillämpa den.
Jag vill ännu säga två saker om Paulus och hans brev.
Det är för väl att Nya Testamentets församlingar inte var fullkomliga.
Om de inte haft några problem, -
så skulle vi inte ha haft ett enda av Paulus brev.
Bara för att församlingen i Korint var så karismatisk och köttslig, -
har vi beskrivningen av kärleken i 1 Kor 13.
Vi skulle inte ha fått den, om de inte alla talat i tungor.
Det var på grund av problem som Paulus skrev en tredjedel av NT.
Tack gode Gud att Nya Testamentets församlingar inte var perfekta!
Ingen annan religion använder brev -
som förmedlare av gudomlig uppenbarelse.
Varför valde Jesu Gud och Fader brev som sina Skrifter?
Det har inte hänt förr -
att personliga brev blir Guds Ord.
Vi håller breven i Bibeln som självklara.
Varför ville Gud uppenbara sitt Ord för oss genom brev?
När Paulus skrev breven anade han inte att han skrev Bibeln.
Redan i slutet på Nya Testamentet, i 2 Petrusbrevet -
hänvisar man till Paulus brev som Skrifterna.
Paulus anade inte det. Han skrev för att möta ett behov.
Jag tror att Gud hade två orsaker.
För det första, det gör Guds Ord personligt.
Brev är personliga. De har mottagarens adress.
Guds Ord är riktat till oss.
Ett brev förmedlar ett personligt budskap.
Brev kan vara personliga och känslosamma.
Gud talar till oss genom Paulus brev, -
därför att de är så personliga.
Vår religion förblir personlig så länge den lever nära Paulus brev.
För det andra, Guds Ord är praktiskt.
Breven berör alltid praktiska saker, ur det levande livet, -
äktenskap, slaveri, barn, hemmet och dagliga uppgifter.
Gud ville ge oss sitt Ord -
i en praktisk och personlig form, -
så vi inte skulle gå vilse i filosofi och akademisk teologi.
Det finns alltför många akademiker som studerar kristen tro -
och bara lever i föreläsningssalar och elfenbenstorn.
Det är där biskopen i Durham hämtar sina uppfattningar.
Gud gav oss inte sitt Ord som föreläsningar utan som brev.
Är det inte en bra att det är så? Jag insåg det först igår.
Glädjen med att studera Bibeln är -
att man ständigt ser nya och fräscha saker.
Jag tackar Gud för det att Han gav oss breven -
för att visa oss sin sanning.
I breven blir sanningen personlig och praktisk.
Tron behöver vara personlig och praktisk.
Nya Testamentet har inga föreläsningar utan brev från Paulus.
Nästa gång ska vi se på Tessalonikerbreven.
Översättning: Heaven TV7